Sociální pedagogika | Social Education 144

ročník 7, číslo 2, s. 144–145, listopad 2019

ISSN 1805-8825

Recenze

Šíp, R. (2019). Proč školství a jeho aktéři selhávají. Kognitivní krajiny

a nacionalismus. Brno: MUNIPress.

V nejbližší době vyjde v brněnském univerzitním nakladatelství

MUNI kniha Radima Šípa, která přináší do české pedagogiky nový

ideový náboj, a doufám, že rozpoutá intelektuální diskusi jdoucí

hluboko pod povrch běžně diskutovaných problémů teorie

a praxe školního vzdělávání.

Monumentální, více jak 450 stran čítající text nazvaný Proč školy

selhávají. Kognitivní krajiny a nacionalismus je tematicky

a metodologicky rozkročen mezi filozofií výchovy, epistemologií,

obecnou a sociální pedagogikou a patří dle mého soudu mezi to

nejlepší, co v našem oboru dosud vzniklo. Rukopis snese důstojné

srovnání se zahraniční produkcí, alespoň pokud mohu porovnávat

zejména s francouzskou jazykovou oblastí. Řadu zahraničních

textů v oboru filozofie výchovy a obecné pedagogiky i převyšuje

důkladností v práci s prameny a originalitou celkového konceptu.

Úvodem k Šípovu výkladu toho, jak si stojí školy ve svých

základních úkolech a ve svém poslání, je obsáhlý popis jím užívané metodologie, teoretických

východisek a inspirací. Vysoce hodnotím skutečnost, že autor s nevšední pečlivostí zachycuje každý

termín, každý pojem a vysvětluje ho nejen vzhledem ke kontextu knihy, ale snaží se jej vřazovat

i do filozofické a vědecké tradice a co nejpřesněji stanovit významové nuance vůči jeho případnému

obecnému užívání. Dokládá obrovský přehled nejen v oblasti pedagogických věd a filozofie, ale též

v oborech, k nimž česko-slovenská pedagogika stále ještě teprve hledá cestu (metodologie vědy,

neurovědy, biologie, fyzika apod.). V současné době mi není znám česky či slovensky psaný text s tak

širokým teoretickým záběrem.

Text považuji za zásadní pro českou pedagogiku hned v několika ohledech. Je za ním vidět dlouhodobé

promýšlení teoreticko-metodologických otázek pedagogických věd i problémů naší školské,

resp. vzdělávací praxe. Hlavní devizou knihy je právě to, že autor se nepřichyluje k již hotovým ideovým

schématům, která ovládají pedagogické diskursy v našem prostředí, naopak tato schémata kritizuje

v přesně identifikovaných slabých místech a vybaven důkladným studiem Deweyho myšlení ukazuje

neúčinnost takových schémat: jsou dichotomická, a proto neúčinná. Autor se nebojí kritizovat

„posvěcená“ jména klasiků a tam, kde pracuje s odkazy na jiné autory, je evidentní jeho tvůrčí práce

s nimi. Jak jsem již napsal, Šípovi nestačí tak či onak interpretovat již řečené, ale nabízí svou vlastní

cestu k řešení reálných problémů českého školství a české společnosti. Tvůrčím způsobem propojuje

platformu Deweyho myšlení s moderními poznatky přírodních i sociálních věd, přičemž mu leží na srdci

praktický dopad „dělání vědy“. V tom navazuje zejména na deweyovské funkcionální pojetí rozumu

či inteligence. Vyhne se díky tomu abstraktnímu či akademickému vidění věcí, o nichž nestačí

jen diskutovat, ale jež je třeba řešit.

Šípovy myšlenky jsou vědecky poctivé a zároveň podepřené osobním přesvědčením. Autor planě

neteoretizuje a neupadá na druhé straně ani do úzce prakticistních léček. Má svou metodu, které se

důsledně drží, a konzistentně z ní vytěžuje nové možnosti pro vzdělávání i společenské ozdravění

v duchu demokratického ideálu v situaci, kterou mnozí označují jako post-faktickou. A tato metoda je

(v souladu s aktuálním chápáním skutečnosti u význačných vědců všech oborů) holistická, komplexní.

Šípovi umožňuje propojit témata stojící většinou v analýzách pedagogů izolovaně. Čtenáře tak vede

145

Strouhal / Šíp, R. (2019). Proč školství a jeho aktéři selhávají. Kognitivní krajiny …

k pochopení souvislostí mezi dobovými myšlenkovými paradigmaty (Šíp hovoří spíše o kánonech

či „slozích“), filozofickými teoriemi a společenskou praxí, přičemž ukazuje, jak se mohou ony kánony

lehce „přežít“ – setrvačně ve společnosti působit i tehdy, když se jejich původní smysl vytratil.

Autor se detailně zabývá otázkou rozvoje různých typů kognitivních struktur ve vztahu k různým typům

fyzického i sociálního prostředí, usiluje o propojení organické, mentální a morální roviny lidského

života, kdy se ukazuje, že některé aspekty naší existence lze srozumitelně vysvětlit jen na pozadí

obecně biologických či „komunitních“ vlastností života.

V textu najdeme analýzu všech zásadních problémů soudobé pedagogiky: řeší se tu vztah mezi teorií

a praxí, poznáním a činností, dichotomická povaha diskursů o kompetencích a vzdělávacích obsazích,

selhávání školního vzdělávání tváří v tvář společenským a politickým změnám, zejm. pokud jde o krizi

moderních institucí atd. Šíp se vyrovnává s aktuálními (nejen) neoliberálními ideologiemi i s jejich

kritikou. Z textu však především cítíme snahu udělit hlubší obsah a silný, holistický význam pojmu

a hodnotě demokracie a demokratické školy.

V názvu Šípovy knihy stojí termíny „kognitivní krajiny“ a „nacionalismus“ představující zásadní motivy

ve světle jeho úsilí o v silném slova smyslu demokratizaci školy. Šíp tu navazuje na Deweyho pojetí

demokracie jako zcela určitého způsobu myšlení a rozvíjí toto východisko v úvaze o vzájemných

implikacích mezi typem kognice, typem postojové struktury a způsobem života. Uzavřené způsoby

myšlení, které tak často posiluje určitý typ školního vzdělávání, modelují reliéf skutečnosti jen

v podobě zglajchšaltované, dogmatické karikatury a z toho plynou i uzavřené, nacionalistické či jinak

deformované postoje. Šíp ukazuje, že demokracie a demokratická škola musejí sledovat něco víc než

jen obeznámenost s důležitostí dělby moci ve státě a předání poznatků o tom, co to je svobodná volba,

dialog či právo většiny. Tyto technické aspekty demokracie totiž stejně reálně nefungují,

pokud generace, která je má naplnit, předtím neprošla školou jako místem otevírání se světu,

a pokud výchova nebyla chápána ve smyslu stále nových impulzů, obohacujících a přetvářejících

strukturu dosavadní dětské zkušenosti. Demokratická škola je tedy především školou experimentální,

experimentující a kognitivně stimulující.

Jako recenzent, ale především jako pedagog přemýšlející o podobných otázkách jako autor děkuji

za výbornou knihu, která na českém trhu dosud chyběla. Přestože s řadou autorových pozic

nesouhlasím, přivedl mě k uvědomění, že některá z mých vlastních stanovisek nejsou možná ještě

dostatečně podložená. To považuji za další důkaz kvality rukopisu. Neboť tento typ textů nás má vést

mimo jiné k úvahám, do jaké míry si můžeme být jisti tím, že způsob, jímž si formulujeme problémy,

a způsob, jímž je následně řešíme, obstojí i před hlubší kritikou.

Jednou větou: Šípova kniha je průlomová, ojedinělá, ale též provokující a inspirativní. Těším se na její

vydání. Kniha vychází v listopadu 2019 v tištěné podobě a skvělá zpráva je, že bude v elektronické

formě zdarma ke stažení na portálu Munispace. Autorovi přeji hodně tvůrčí energie do další práce!

Nám čtenářům potom radost, uspokojení a inspiraci k dalšímu promýšlení výzev, které před nás staví

problematika školní edukace.

Martin Strouhal

Filozofická fakulta, Univerzita Karlova v Praze