Sociální pedagogika | Social Education 151

ročník 7, číslo 2, s. 151–156, listopad 2019

ISSN 1805-8825

Ohlédnutí za minulostí

Sociálno-pedagogické aspekty v diele J. A. Komenského

Jolana Hroncová

Úvod

Jan Amos Komenský (1592–1670) patrí k najvýznamnejším postavám európskej kultúry, filozofie,

teológie a najmä pedagogiky, čo sa odráža aj v skutočnosti, že 400. výročie narodenia Učiteľa národov

sa slávilo v roku 1992 na celom svete pod patronátom UNESCO. Komenský bol zakladateľom

pedagogického systému, vďaka ktorému sa v 17. storočí pedagogika osamostatnila a vyčlenila

z rámca filozofie. Preslávili ho najmä didaktické práce (predovšetkým Janua linguarum reserata, Janua

linguarum vestibulom, Didactica magna, Orbis sensualium pictus, Schola ludus), ktoré mu priniesli

svetovú slávu a ktoré sa v mnohých krajinách sveta začali využívať už počas jeho života. V jeho diele je

však aj silný sociálno-pedagogický aspekt, ktorý zatiaľ nie je z pozície sociálnej pedagogiky, a osobitne

pedagogiky sociálnej starostlivosti ako jej súčasti, dostatočne preskúmaný.

1

Sociálna pedagogika v Európe v stručnom historickom kontexte

Rodiskom sociálnej pedagogiky je Nemecko. Za jej zakladateľa je považovaný K. Mager, ktorý v roku

1844 prvýkrát použil pojem „sociálna pedagogika“. Je predstaviteľom praktického smeru sociálnej

pedagogiky a tvorcom prvej koncepcie sociálno-výchovnej činnosti, ktorá spájala poskytovanie

sociálnej starostlivosti s výchovným pôsobením. Podľa neho sociálna pedagogika bola „odpoveďou na

problémy modernej spoločnosti“ a mala napomáhať riešiť výchovné deficity vo výchove detí

a mládeže, ktoré vznikali pri zlyhávaní rodiny a školy. Teoretické základy sociálnej pedagogiky položil

P. Natorp, ktorý je svojou prácou Sociálna pedagogika (1974) považovaný za zakladateľa filozofického,

respektíve teoretického smeru sociálnej pedagogiky. Podľa neho sa má sociálna pedagogika

zameriavať najmä na spoločenské ciele výchovy a prispievať k zospoločenšťovaniu človeka

a k dosiahnutiu ideálnej spoločenskej jednoty. Sociálna determinácia výchovy a interakčný vzťah

výchovy a spoločnosti je evidentný napríklad v jeho myšlienke: „Spoločnosť sama vychováva, je ako

nástrojom výchovy, tak aj jej cieľom,“ (Galla, 1967, s. 46). Výchova mala byť zameraná najmä na

socializáciu človeka a mládeže, ktorú akcentoval v reakcii na individuálnu pedagogiku, zdôrazňujúcu

jedinečnosť indivídua. Natorp (1974, s. 90) to prezentuje aj v myšlienke: „Človek bude človekom iba

v spoločnosti. Človek ako indivídium existuje iba abstraktne ako atóm vo fyzike. Človek bez spoločnosti

nie je človekom“.

Socializačný význam výchovy sa však objavuje už aj v antickej filozofii, napríklad u Platona a Aristotela,

z ktorých J. A. Komenský vo svojom diele často vychádza. Tieto myšlienky rezonujú prakticky vo

všetkých empiricky orientovaných koncepciách a vychádzajú z novovekej empirickej gnozeológie

F. Bacona, ktorý mal výrazný vplyv na celý pedagogický systém J. A. Komenského. Neskôr tento prístup

vyústil do osvietenskej novovekej filozofie a pedagogiky, najmä v dielach J. Locka, C. A. Helvetia,

R. Descarta, D. Diderota a ďalších. Ešte viac sa zvýraznil po vzniku sociológie, ktorá kládla dôraz na

spoločenskú podstatu výchovy (výchova je činnosť spoločenská) a človeka (človek je tvor spoločenský),

najmä v diele A. Comta a E. Durkheima. Myšlienky o vplyve výchovy na človeka a spoločnosť a tiež

interakčný vzťah spoločnosti a výchovy sú však v plnej miere obsiahnuté už v diele J. A. Komenského,

z ktorého neskôr vychádzala novoveká a osvietenská pedagogika a nesporne aj sociálna pedagogika.

Od vzniku sociálnej pedagogiky až po súčasnosť jej predstavitelia kládli dôraz na sociálnu determináciu

výchovy, spájanie sociálnej starostlivosti s výchovným pôsobením na človeka a sociálne skupiny,

s akcentom na aktivizáciu vlastných síl jedinca. Problematika sociálnej determinácie výchovy a vývinu

152

Hroncová / Sociálno-pedagogické aspekty v diele J. A. Komenského

osobnosti človeka, vzťah sociálneho prostredia a výchovy, socializácia človeka, náhradná rodinná

starostlivosť, problémy osirelosti a prevencia sociálnopatologických javov u detí a mládeže patrili

medzi ťažiskové okruhy v predmete sociálnej pedagogiky, no vo veľkej miere sa nachádzajú už aj v diele

J. A. Komenského.

2

Pedagogické dielo J. A. Komenského ako inšpirácia pre sociálnu pedagogiku

Prínos J. A. Komenského pre sociálnu pedagogiku je v súčasnosti spracovaný iba okrajovo, nielen

v českej, ale aj v slovenskej sociálnej pedagogike. Pozitívne však možno hodnotiť, že na sociálno-

výchovné aspekty jeho diela poukazujú sociálni pedagógovia v Čechách i na Slovensku.

B. Kraus v knihe Základy sociální pedagogiky (2008) v prvej kapitole pod názvom „Z histórie sociální

pedagogiky“ poukazuje na prínos J. A. Komenského pre sociálnu pedagogiku v tom zmysle,

že Komenský chápal výchovu ako prostriedok kultivácie človeka, ale tiež aj nápravy sveta. Ďalej

upozorňuje na sociálne cítenie Komenského v prístupe ku vzdelaniu a na jeho názor, že výchovu

a vzdelanie treba poskytnúť všetkým bez rozdielu stavovskej príslušnosti, bohatým i chudobným,

chlapcom i dievčatám. Uvádza tiež prínos jeho diela Informatórium školy materskej pre sociálnu

pedagogiku, kde Komenský okrem iného pripisuje veľký význam výchovnému vplyvu prostredia

na človeka.

Teoretické pojednanie o vplyve Komenského diela na sociálnu pedagogiku možno nájsť aj v práci

Jan Amos Komenský: Odkaz kultuře vzdělávání (Chocholová, Pánková, & Steiner, 2009), v ktorej sa

J. Semrád a M. Škrabal (2009, s. 177–185) venujú prínosu J. A. Komenského pre sociálnu pedagogiku

v stati „Odkaz Komenského sociální pedagogice.“ Títo autori uvádzajú: „Za východisko myšlenek

vážících se k sociální pedagogice považujeme Komenského názory vztahující se k sociálním úkolům

školy a spolupráci učitele se žáky a žáků mezi sebou jako báze výchovně-vzdělávacího procesu ve

vyučování,“ (Semrád & Škrabal, 2009, s. 180). Ďalej Semrád a Škrabal (2009, s. 182) vidia prínos Komenského k rozvoju sociálnej pedagogiky v týchto oblastiach:

1. V poňatí vzdelávania ako nástroja sociálneho vývoja,

2. v zdôraznení chápania školy ako sociálneho útvaru prispievajúceho k sociálnemu učeniu,

3. v pansoficko-výchovnom poňatí vzdelania ako nástroja sociálneho zjednocovania

a medzinárodného dorozumievania,

4. v poňatí univerzálnej kultúry človeka,

5. v poňatí tvorivosti vo svete ľudskej práce,

6. v uskutočňovaní zámeru Komenského v súčasnej výchovno-vzdelávacej praxi v integrujúcej sa

Európe.

Značnú pozornosť sociálno-pedagogickému mysleniu J. A. Komenského venuje M. Procházka

v monografii Sociální pedagogika (2012) v kapitole pod názvom „J. A. Komenský jako inspirace pro

sociálně pedagogické myšlení.“ Podľa Procházka (2012, s. 24) Komenského dielo prináša pre sociálnu

pedagogiku inšpiráciu v týchto oblastiach:

1. Idea sily výchovy a jej potenciálu pri premene spoločnosti,

2. idea demokratickosti výchovy a vzdelávania,

3. akcent na sociálnu rolu školského prostredia,

4. ucelený koncept nápravy spoločnosti výchovou.

V slovenskej sociálnej pedagogike je prínos Komenského diela pre sociálnu pedagogiku priblížený

v publikácii Dejiny sociálnej pedagogiky (Hroncová, Emmerová, & Kraus, 2007). Táto kniha vyšla aj

v Čechách na Pedagogickej fakulte UJEP v Ústí nad Labem v rámci vzájomnej výmeny fakultných

publikácií pod názvom K dejinám sociálnej pedagogiky v Európe (Hroncová, Emmerová, & Kraus, 2008).

153

Hroncová / Sociálno-pedagogické aspekty v diele J. A. Komenského

Prínos Komenského pre sociálnu pedagogiku bol spracovaný aj v knihe Pedagogika sociálnej

starostlivosti, kde sú analyzované „etapy pedagogickej tvorby Komenského a jej sociálne aspekty“

a tiež sociálno-pedagogické myslenie Komenského v spise O sirobě (Hroncová, Emmerová, & Walancik,

2011, s. 18–24).

So zreteľom na spoločensko-historický vývoj i ideový vývoj Komenského možno jeho mysliteľsko-

vychovávateľské dielo podľa D. Čapkovej (1987, s. 43) rozčleniť na 6 období. V týchto obdobiach bola

jeho tvorba výrazne ovplyvnená spoločensko-politickým vývojom v 17. storočí, ktorý vtisol jeho dielam

určitú pečať. V Komenského dielach z každého obdobia však možno nájsť okrem pedagogických,

náboženských, filozofických a iných aspektov aj sociálno-pedagogické myslenie.

Prvé obdobie zahŕňa začiatok jeho činnosti do roku 1620 (resp. 1624 vrátane jeho zahraničných štúdií),

pre ktoré bola typická jeho encyklopedická a národno-vzdelávacia tvorba. Sem možno zaradiť práce

Divadlo veškerenstva věcí, Poklad jazyka českého a ďalšie. Zo sociálno-pedagogického hľadiska je

zaujímavá práca Listové do nebe, ktorá vyšla v roku 1619 ako jeho prvá tlačená práca. V nej Komenský

kritizuje sociálnu nespravodlivosť a stojí na strane chudobných.

Druhé obdobie (1620–1627) je bohaté na udalosti, ktoré poznamenali jeho tvorbu – nástup 30 ročnej

vojny, víťazstvo Habsburgovcov v Bitke na Bielej Hore a protireformácia, ktoré znamenali začiatok

perzekúcie českých nekatolíkov. Komenský v tomto období ešte nenachádza východisko z „labyrintu

sveta“ a preto spoločenská i osobná tragédia (umiera mu aj manželka s deťmi) vtisli pečať jeho dielam,

ktoré sú nazývané ako diela prvého útešného obdobia, resp. útešné práce. Tieto práce mali poskytnúť

útechu nešťastným prenasledovaným českým protestantom a iným trpiacim ľuďom. Mali silný

sociálno-kritický náboj. Medzi ne patria Labyrint světa a ráj srdce, O sirobě, Pres boží, Trůchlivý a ďalšie.

Zo sociálno-pedagogického hľadiska je zaujímavý najmä spis O sirobě. „V celom spise je viditeľná veľká

láska k trpiacim osirelým deťom a hlboké sociálne cítenie k ich osudu. Zároveň v ňom kladie dôraz na

to, aby vo svojom ťažkom rozpoložení nezúfali a nerezignovali, ale aby aktivizovali svoje vlastné sily pri

riešení životných problémov, ktoré ich sprevádzajú. Pri prekonávaní ťažkých životných prekážok dával

Komenský osirelým deťom príklady významných ľudí, ktorí sa napriek osirelosti v detstve snažili

prekonávať životné prekážky a v dospelosti dosiahli významné spoločenské postavenie,“

(Hroncová, Emmerová, & Walancik, 2011, s. 21). Toto dielo si zaslúži hlbšiu sociálno-pedagogickú

analýzu. Zo

sociálno-pedagogického

hľadiska

je

podnetná

najmä

myšlienka

J. A.

Komenského zameraná na aktivizáciu vlastných síl človeka pri prekonávaní zložitých životných situácií.

Aktivizácia vlastných síl človeka a „pomoc k svojpomoci“ patria od vzniku sociálnej pedagogiky k jej

ťažiskovým princípom. Problematika osirenia patrila v sociálnej pedagogike k hlavným oblastiam

záujmu najmä v nemeckej a poľskej sociálnej pedagogike. Komenského spis O sirobě by mal preto byť

väčšou inšpiráciou aj pre súčasnú sociálnu pedagogiku, a to aj napriek tomu, že slovenská legislatíva

neumožňuje pôsobenie sociálnych pedagógov v detských domovoch.

V tomto období nachádzal Komenský pevný bod v utiekaní sa k Bohu a v odklone od tohto sveta. Toto

obdobie je označované ako predpansofické (predvševedné), kedy bol J. A. Komenský pod vplyvom

stredovekej pasivity.

Tretie obdobie (1628–1641) zahŕňa prvý pobyt Komenského v Lešne, kde napísal najvýznamnejšie

pedagogické práce didaktického charakteru a začal rozvíjať myšlienku pansofie, čiže vševedy, od čoho

je odvodený aj názov tohto obdobia – pansofické obdobie jeho tvorby. Sem patria práce Veľká

didaktika, Dvere jazykov otvorené a Informatórium školy materskej, ktoré boli spracovávané ako súčasť

širšie koncipovaného diela Ráj český. Mali slúžiť pre potreby českého národa a pre nápravu českej

spoločnosti. V tomto období už Komenský výchovu považuje za dôležitý činiteľ vývinu osobnosti

človeka i nápravy spoločnosti. U Komenského je badateľný odklon od stredovekej pasivity, typickej pre

predchádzajúce obdobie, k novovekej aktivite, rozvíjanej najmä pod vplyvom empirickej filozofie

F. Bacona, J. L. Vivesa a ďalších filozofov. Osobitný význam pre sociálnu pedagogiku má z tohto obdobia

dielo Informatórium školy materskej, v ktorom Komenský položil základy cieľavedomej, systematickej

výchovy človeka už v rodine, pretože deti treba od malička vychovávať podľa správnych pravidiel

154

Hroncová / Sociálno-pedagogické aspekty v diele J. A. Komenského

múdrosti. „Všechny hlavní větve, které má mít, vyhání strom ze svého kmene hned v prvních letech,

takže později není třeba nic jiného, než aby rostly. S člověkem je tomu zrovna tak: na začátku záleží

všecko, takový význam má dětství. O smysluplnosti či prázdnotě života se rozhoduje na počátku,“

(Komenský, 1987) . Komenský predškolskú výchovu chápal ako základ výchovy človeka, na ktorom musí

stavať škola obecná. Sociálna pedagogika venovala od svojho vzniku osobitnú pozornosť prevýchove

detí a mládeže, pretože pri ich výchove zlyhala rodina a škola. Výchovné úsilie sociálnych pedagógov

v procese reedukácie a resocializácie mládeže je veľmi ťažké a nie vždy účinné. Logické zdôvodnenie

správnej predškolskej výchovy detí v rodine uvádza J. A. Komenský popri Informatóriu školy materskej

(1991a) aj vo Veľkej didaktike (1991b) a Vševýchove (1992b) slovami:

1. Hlavný důvod je zřetel všenápravný.

2. Celkem vzato jsme takoví tělem, duchem, mravy, snažením, řečí, chováním, jakými nás učinila

první výchova.

3. Lépe se vychovává, než převychovává, k tomu je třeba předvídavé péče od dětství.

4. Je tedy pracovní i časovou úsporou, začneme-li s výchovou včas.

Pre sociálnu pedagogiku sú inšpiratívne aj mnohé myšlienky z Veľkej didaktiky. Jeho myšlienka,

že „človek sa stáva človekom len vzdelávaním“ (názov 6. kapitoly Veľkej didaktiky) a tiež myšlienka,

že „náprava sveta musí začať nápravou školy a človeka“, majú aj hlboký sociálno-pedagogický význam.

Socializačný význam výchovy je evidentný napríklad v myšlienke „nerodíme sa len pre seba samých,

ale aj pre Boha a pre blížnych, to jest pre spoločnosť ľudského pokolenia, aby súc v tom opravdivo

presvedčení, zvykali sme si už od detstva snažiť sa a usilovať svojou službou byť prospešní čo najviac

ľuďom. Až potom by bol blažený stav verejných i súkromných vecí, keby sa všetci chceli spojiť pre

všeobecný prospech a keby všetci vedeli a chceli pomáhať jedni druhým,“ (Čapková, 1987, s. 49).

Štvrté obdobie (1641–1642) zahŕňa jeho krátky pobyt v Anglicku, kde Komenský napísal pansofický

spis Cesta sveta, v ktorom sformuloval myšlienku, že vzdelanie nie je cieľom, ale iba prostriedkom

k rozvoju vedy a k náprave sveta a dával v ňom návod, ako prekonať roztrieštenosť vied.

Piate obdobie (1642–1656) zahŕňa jeho pobyt v Elblongu, v Blatnom potoku a dva krátke pobyty

v Lešne. Toto obdobie je označované ako všenápravné, pretože Komenský začal pracovať na

rozsiahlom diele Obecná porada o nápravě věcí lidských, ktoré rozčlenil do siedmich častí: Všebudenie,

Všeožiarenie, Vševeda, Vševýchova, Všerozprava, Všenáprava, Vševýzva. Zo sociálno-pedagogického

hľadiska sú zaujímavé najmä diela Vševýchova (Pampaedia) a Všenáprava (Panorthosia), v ktorých

Komenský chápe výchovu ako základ všenápravneho úsilia človeka, spoločnosti i sveta. Vo Vševýchove

píše: „Všeobecné porušenie sveta sa začína v koreňoch. Preto aj všeobecná obnova sveta sa musí začať

odtiaľ....“ Celá nádej na všeobecnú nápravu závisí od prvej výchovy. Ak to bude dobrá výchova,

primeraná normám pravdy a dobra, potom nie je možné, aby tí, čo ňou prejdú, nevynikali nad iných.

Od toho závisí aj šťastie celého života. Chyby prvej výchovy sprevádzajú človeka po celý život. Preto

prvá stráž ľudského pokolenia je v kolíske, čo sa dalo v detstve ľahko napraviť, v starobe sa stáva

nenapraviteľným (Pšenák, 1992, s. 20). Sociálna pedagogika od svojho vzniku zameriavala pozornosť

najmä na riešenie a nápravu výchovných problémov u detí a mládeže, pričom veľký dôraz kládla na

úlohu výchovy a vzdelávania v tomto procese. V tejto súvislosti kládla osobitný dôraz na sociálno-

výchovnú prácu s dysfunkčnou rodinou, ktorá sa spravidla výrazne podieľa na vzniku deviantného

správania u detí a mládeže. Takéto myšlienky nachádzame už vo Vševýchove, kde Komenský (1992b)

píše:

-

„Poučka (axioma) I: Zanedbávanie výchovy je skazou ľudí, rodín, ríš a celého sveta.

-

Poučka II: Chyby získané v rodine vedú neskoršie k ťažkostiam v škole, cirkvi aj v štáte.“

Na nápravu chýb vo vývine mládeže odporúča J. A. Komenský vo Veľkej didaktike (1991b) správne

vzdelávanie a výchovu, pretože „niet pod slnkom inej účinnejšej cesty k naprávaniu ľudských porúch

ako správne vzdelávanie mládeže“.

155

Hroncová / Sociálno-pedagogické aspekty v diele J. A. Komenského

V diele Všenáprava (Komenský, 1992a) je obsiahnutá Komenského myšlienka, že „náprava vecí

verejných sa začína nápravou školy.“ Do tohto obdobia spadajú aj spisy 2. útešného obdobia

v Komenského tvorbe, ktoré bolo ovplyvnené udalosťami v jeho osobnom živote (umiera mu druhá

manželka) i tom spoločenskom. Ukončenie 30. ročnej vojny Vestfálskym mierom znamenalo koniec

jeho nádeje na návrat do vlasti a preto sú diela z tohto obdobia poznačené značnou rezignáciou,

smútkom a pesimizmom, ktoré však neskôr opäť prekonáva zvýšenou pracovnou aktivitou.

K významným „útešným prácam“ tohto obdobia patrí Kšaft umírajíci matky, Jednoty bratrské, ktorý bol

mravným odkazom českému národu a zároveň sa v ňom lúčil s umierajúcou Jednotou bratskou.

Z pedagogického hľadiska sú zaujímavé jeho práce napísané počas pobytu v Blatnom potoku

(1650–1654), najmä Svet v obrazoch, Škola hrou, Pravidlá mravnosti, Ako dômyselne používať knihy,

hlavný nástroj vzdelávania a iné.

Šieste obdobie (1656–1670) zahŕňa pobyt Komenského v Amsterdame, kam odchádza po vypálení

Lešna v švédsko-poľskej vojne v roku 1656, pri ktorej Komenský prišiel o svoj majetok i mnoho diel,

aby opäť začal „lepiť črepy rozbitých nádob“. Tu vydáva svoje najvýznamnejšie pedagogické spisy pod

názvom Veškeré spisy didaktické (Opera didactica omnia) a v roku 1658 vychádza prvýkrát aj jeho

Svet v obrazoch (Orbis sensualium pictus). Pracoval tiež na ďalších častiach Všeobecnej porady,

vyústením ktorej bol spis Výzvy Eliášove. V ňom za nového „Eliáša“ považuje medzinárodný zbor

učencov, ktorý s pomocou osvietených vládcov uskutoční nápravu skazeného sveta. Filozofickým

závetom Komenského tvorby je spis Jedno potrebné, v ktorom vyjadruje túžbu po mieri a harmonickej

jednote sveta. Nutnosť vzájomnej pomoci iným vyjadril vo svojom autobiografickom spise Pokračování

bratského napomínaní..., ktorý napísal na sklonku života, slovami: „ ... my kteří sme účastní přirozenosti

lidské, máme pomáhat jiným, rovnež jí účastným,“ (Komenský, 1987).

Jan Amos Komenský ako filozof, pedagóg, reformátor, teológ a sociálny mysliteľ snažiaci sa o „nápravu

veci ľudských“ je veľkou inšpiráciou aj pre sociálnu pedagogiku. Okrem iného je pre ňu inšpiratívny aj

výrazný Komenského demokratizmus a sociálne cítenie v prístupe ku vzdelávaniu a jeho myšlienka,

že výchovu a vzdelávanie je potrebné poskytnúť všetkým, bez rozdielu stavovskej príslušnosti. Do škôl

je potrebné prijímať „nielen deti bohatých a vznešených ľudí, ale všetky urodzené i neurodzené,

bohaté i chudobné, chlapcov i dievčatá,“ (Váňa, 1963, s. 71). Podobnú myšlienky zdôrazňoval aj

zakladateľ teoretického smeru sociálnej pedagogiky P. Natorp v knihe Demokracia vzdelávania,

kde žiadal, aby sa vzdelanie poskytlo každému podľa miery jeho schopností, všetkým vrstvám národa,

a žiadal tiež zmierniť, respektíve zrušiť triedne rozdiely vo vzdelávaní. Sociálno-pedagogický rozmer

Komenského diela nie je v teoretickej rovine dostatočne rozpracovaný, ale ani docenený. Komenského

myšlienky o vzájomných súvislostiach výchovy a vzdelávania s nápravou človeka, spoločnosti

i všenápravou sveta sú podnetom aj pre sociálnu pedagogiku, čo možno vyjadriť aj jeho myšlienkou:

„Někteří se pokoušeli napravovat školy. Jiní chtěli napravovat církve a jiní opět státy. Jestliže se však

všichni současne v sobě nenapravíte a nebude-li současne napravovat všechno, co vzájemne souvisí,

nikdy se nedostanete kupředu, všechno bude upadat a měnit se v chaos,“ (Čapková, 1987, s. 154).

Záver

Komenského pedagogické myšlienky sú nadčasové a predstavujú prameň múdrosti mnohých vied, ale

súčasnej spoločnosti poskytujú aj zamyslenie nad jeho víziou globálneho sveta a napomínaním

ľudského pokolenia, aby zmúdrelo. „Protože: I. Všichni sedíme ve velkém divadle světa: co-koli se zde

děje, dotýka sa všech, neboť slunce poskytuje všem světla a Bůh očí. II. My, celé lidské pokolení, jsme

jeden rod, jedna krev, jedna rodina, jeden dům: tedy právě tak jako část pomáhá svému celku

a kterýkoli úd všem ostatním údům téhož těla a každý člen rodiny jinému členu téže rodiny nebo i,

může li, celé rodině: tak i my, kteří jsme účastní přirozenosti lidské, máme pomáhat jiným, rovněž jí

účastným. III. Bůh již na počátku stvoření svěřil každému člověku péči o každého bižního“ (Komenský,

1997). Rozporuplná doba 17. storočia, v ktorej Komenský žil, prináša mnoho analógií so súčasnosťou.

156

Hroncová / Sociálno-pedagogické aspekty v diele J. A. Komenského

Dôkladné preskúmanie sociálno-pedagogického odkazu J. A. Komenského patrí k budúcim úlohám

európskej i svetovej sociálnej pedagogiky.

Literatura

Čapková, D. (1987). Myslitelsko-vychovatelský odkaz Jána Amosa Komenského. Praha: ČSAV.

Galla, K. (1967). Úvod do sociologie výchovy. Praha: SPN.

Hroncová, J., Emmerová, I., & Kraus, B. a kol. (2007). Dejiny sociálnej pedagogiky. Banská Bystrica: PF

UMB.

Hroncová, J., Emmerová, I., & Kraus, B. a kol. (2008). K dejinám sociálnej pedagogiky v Európe. Ústí nad

Labem: Pedagogická fakulta Univerzity Jana Evangelisty Purkyně v Ústí nad Labem.

Hroncová, J., Emmerová, I., & Walancik, M. (2011). Pedagogika sociálnej starostlivosti. Banská Bystrica:

PF UMB.

Chocholová, S., Pánková, M. & Steiner, M. (2009). Jan Amos Komenský: Odkaz kultuře vzdělávání.

Praha: Academia.

Komenský, J. A. (1987). O sobě. Praha: Odeon.

Komenský, J. A. (1991a). Informatórium školy materskej. Bratislava: SPN.

Komenský, J. A. (1991b). Veľká didaktika. Bratislava: SPN.

Komenský, J. A. (1992a). Obecná porada o nápravě věcí lidských. Praha: Svoboda.

Komenský, J. A. (1992b). Vševýchova. Bratislava: Obzor.

Komenský, J. A. (1997). O sobě. Praha: Odeon.

Kraus, B. (2008). Základy sociální pedagogiky. Praha: Portál.

Natorp, P. (1974). Sozialpädagogik. Schöning: Paderhorn.

Procházka, M. (2012). Sociální pedagogika. Praha: Grada Publishing.

Pšenák, J. (1992). Predslov. In J. A. Komenský, Vševýchova (s. 7–26). Bratislava: Obzor.

Semrád, J., & Škrabal, M. (2009). Odkaz Komenského sociální pedagogice. In S. Chocholová, M.

Pánková, & M. Steiner, Jan Amos Komenský: Odkaz kultuře vzdělávání (s. 177–186). Praha:

Academia.

Váňa, J. (1963). Dejiny pedagogiky. Bratislava: SPN.

Jolana Hroncová

Pedagogická fakulta, UMB v Banskej Bystrici

Table of Contents

(1974)