Sociální pedagogika | Social Education 93

ročník 6, číslo 1, s. 93–94, Duben 2018

ISSN 1805-8825

Recenze

Smolík, J. (2017). Subkultury mládeže: sociologické, psychologické

a pedagogické aspekty. Brno: Mendelova univerzita v Brně.

Problematika subkultur v druhé dekádě 21. století je stále aktuální,

neboť dochází k jejich dynamické proměně, mainstreamizaci,

slábnutí exogenních podmínek pro jejich vznik, a tudíž i k jejich

postupnému mizení ze sociální reality. Na recenzované knize je

jednoznačně znát autorův hlubší interes, jakož i mnoho let aktivní

terénní výzkumné činnosti v prostředí subkultur mládeže. Autorova

monografická prvotina na téma subkultur, která byla vydána v roce

2010, je stále hojně citovaným a užitečným zdrojem pro práci se

subkulturami a částečně i teoretickou a metodologickou oporou

vydání z roku 2017.

K samotné knize: autor do obsahu a názvu monografie uvedl

„sociologické, psychologické a pedagogické aspekty“. Žijeme

v době, kdy porozumění sociálním jevům a problematikám

vyžaduje komplexní a interdisciplinární přístup. Není náhodou,

že Smolík v tomto kontextu hovoří o užití sociální pedagogiky.

Dovolím si úlohu sociálního pedagoga v souvislosti se Smolíkovým textem rozvést. Sociální pedagog je

v jeho chápání kvalifikovaný a kompetentní odborník na problematiku prostředí, výchovy a vztahu mezi

nimi a jako takový chápe společenské jevy, mezi něž patří i subkultury, a to, co z nich vzniká,

v souvislostech makro-, mezo- a mikrosociální reality a víceoborového přístupu k analýze výzkumu

(sociální psychologie, pedagogická psychologie, politologie, právo, medicína a další). Média a širší

veřejnost (často i někteří komentátoři či odborníci) často subkulturám přisuzují negativní funkci

ve společnosti (sociální patologie). Sociální pedagog může být v návaznosti na to preventistou

patologizace některých subkultur (labelling), tj. zprostředkovávat skutečnou povahu subkultur

mládeže a se získanými informacemi a daty z terénních výzkumů seznamovat například rodiče nebo

učitele ve školách, potažmo širší veřejnost. Koncepční snaha o dialog mezi mladými příslušníky

subkultur a mainstreamem bude zřejmě jediným východiskem, jak vztahy mezi dominantní kulturou

a subkulturou (alternativní či kontrakulturou) směřovat k vzájemnému respektu a snižování napětí.

Smolíkův text se skládá z jedenácti kapitol, které za sebou následují dle tradičního úzu – vymezení,

metodologie, teorie, typologie, deskripce konkrétních směrů a skupin, proměny subkultur a příležitost

pro konkrétní sociálně vědní disciplíny ke zkoumání subkultur mládeže. Hodnotným aspektem

autorovy knihy je dobrá a propracovaná metodologie, interdisciplinární zázemí vzhledem ke

zkoumaným fenoménům (autor je vzděláním politolog, psycholog a sociální pedagog), rozsáhlý výzkum

kvantitativního i kvalitativního typu, využití poznatků z výzkumů jiných autorů. V kvalitativní části

zaujmou rozhovory s příslušníky (i bývalými příslušníky) mládežnických subkultur, kteří jsou nositeli

cenných informací.

V teoretické části autor popisuje jednotlivé školy, které se subkulturami zabývaly, zejména chicagskou

a frankfurtskou školu a birminghamské CCCS, a popis doplňuje vlastní kritikou, která úzce souvisí

s dnešními proměnami subkultur (úloha žen, socioekonomické podmínky, gender atd.). Proměny

subkultur v současnosti nejsou zcela jasným a dobře zmapovaným jevem. Mizení třídní identifikace

a sociálního pozadí vzniku subkultury (její autenticity či originality) přetrhávají vztah mezi specifickou

formou myšlení a jednání, z nichž subkultura odvozuje svůj „layout“. Je možné se domnívat,

že subkultury mládeže budou stále více ovlivněny tím, kde vznikají a existují (typ prostředí) a jak se

94

Ševčík / Smolík, J. (2017). Subkultury mládeže: sociologické, psychologické a pedagogické…

stále více prohlubuje rozdíl mezi životem ve městě a na venkově. Rovněž je na místě ocenit zmínku

o tendování vybraných subkultur k ideologizaci či politizaci vlastních potřeb a cílů. Ideologie, které cílí

na odstraňování konkrétních sociálních a ekonomických bariér ve společnosti nebo usilují o emancipaci

některých skupin, mohou nacházet uplatnění právě v prostředí mládežnických subkultur. Nejedná se

jenom o dnes takřka neexistující neonacistické a komunistické skinheady či anarchizující punkery,

ale i o nové trendy, které vykazují některé znaky subkultury.

Co ve Smolíkově hodnotné monografii kupodivu chybí, jsou některé aktuální módní trendy, které

naplňují alespoň některé nebo všechny definiční znaky subkultury. Autor uvádí a předznamenává,

že se jedná o vybrané subkultury. Z pohledu aktuálnosti mi v knize chybí například definice hipstera

či nipstera jako neonacistického nástupce naziskinheada. Je otázkou, jestli autor (zcela oprávněně)

pochybuje nad zařazením těchto typů do kategorie subkultury. I v případě, že se nejedná o typické

reprezentanty subkultur, stojí za zmínku přinejmenším v kontextu proměn původních subkultur na

městské módní vlny/subkultury s politickým obsahem i bez něj. V návaznosti na to je třeba pracovat

s hypotézami

o rozšiřujícím se a nivelizujícím kulturním mainstreamu, který postupně inkorporuje mládežnické

subkultury do svého konceptu společenské rozmanitosti a konformity.

Faktografickou poznámku je třeba směřovat k prolnutí hardcoru a metalu ve směru, který se jmenuje

grindcore. Týká se české grindcoreové kapely Agony Conscience, která byla úspěšná v Beneluxu

a Německu. V kapele v devadesátých letech 20. století působil český nonkonformní básník Pavel J.

Hejátko. Je škoda, že tato kapela není v rámci českého/západoevropského prostředí v knize zmíněna.

Za praktické a etické lze považovat autorova doporučení pro realizaci terénního výzkumu, která jsou

originální a plynou z osobní zkušenosti autora z prostředí subkultur (str. 54-55).

Obecně lze Smolíkův počin doporučit jako hodnotný zdroj informací o subkulturách mládeže, jejich

historii, teorii, jednotlivých přístupech ke zkoumání a výzvách do budoucna. Kniha může být cenným

pomocníkem pro učitele, sociální pedagogy, psychology, sociální vědce obecně, policisty, rodiče,

mládež a zástupce jednotlivých subkultur.

Výzvy dnešní doby kladou na sociální vědy nemalé požadavky. Komplexita a provázanost sociálních

fenoménů, jejich dynamika a proměny jsou pro další výzkum, analýzu a konceptualizaci subkultur

důležité, a to bez ohledu na skutečnost, že ne vždy se jedná o typické zástupce hlavního proudu

či subkultury.

Subkultury mládeže nejsou jen sociální patologie a mediální labelling – i takto zjednodušeně lze chápat

poslání Smolíkovy práce v této oblasti.

Michal Ševčík

Helianthus – Institut pro kulturu a vzdělávání, z. s.