1

Představujeme dubnové číslo 2018 / Editorial

Editorial

Představujeme dubnové číslo 2018

Vážené čtenářky a čtenáři,

představujeme Vám první číslo šestého ročníku časopisu Sociální pedagogika, vydaném v roce 2018.

Uvedené číslo reaguje na výzvu pro autory v podobě monotematicky zaměřeného čísla s názvem

Každodenní sociální praktiky jako součást stvrzování sociálního řádu v oblasti výchovy a vzdělávání.

V rámci tohoto monotématického čísla vám představujeme následující příspěvky. Úvodní studie

s názvem Sociologie vědění jako cesta k promýšlení sociálních praktik autorky Veroniky Kolaříkové

má povahu teoretické studie, ve které autorka vyložila propojení každodenního vědění aktérů ústícího

do jejich jednání v podobě sociálních praktik normovaných mocenskými strukturami.

Výklad problematiky ukotvila do kontextu sociologie vědění, což se projevilo zasazením sociálních

praktik do konceptů Mannheima a Bergera s Luckmannem. Za hlavní přínos svého výkladu autorka

považuje vytvoření diskusního rámce o zásobárně sdíleného vědění různých sociálních skupin,

která má dopad na sociální praktiky a tvorbu sociální reality. Stvrzování sociální řádu se tak děje

zvýznamňováním normovaných sociálních praktik. Svým textem autorka vytvořila srozumitelné

a komplexně zpracované teoretické pozadí výzvy tohoto monotematického čísla, čímž čtenářům

pravděpodobně usnadnila pochopení obsahu ostatních studií.

Výzkumná studie Aleny Felcmanové s názvem Sociokulturní diverzita organizací ve vzdělávání

se zaměřuje na srovnání role učitelů, úředníků a pracovníků v neziskových organizacích praktikujících

mechanismy inkluzivního vzdělávání. Tyto role byly teoreticky ukotveny do konceptů kultury organizací

a normativního profesionalismu. Autorka se výzkumně zabývala dilematem durkheimovské,

resp. weberovské verze pojímání působení struktury organizace na fungování člověka, resp. člověka

na fungování organizace. Klíčovým bodem výzkumu bylo zaměření na souvislosti způsobující

specifičnost kultury organizací zabývajících se inkluzivním vzděláváním ve dvou českých městech.

Studie se setkává s výzvou našeho časopisu v oblasti institucionálního prolínání mocenských

a alternativních diskursů nahlížených z pohledu přímých aktérů výše zmíněných organizací.

Výzkumné závěry lze využít zejména ve sféře interpersonální komunikace a sdílení profesní zkušenosti

v působení institucí, jakými jsou například rodina, nezisková organizace, škola apod. Sekundárně studie

naráží na problém soutěživého (nespolupracujícího) a spolupracujícího diskursu mezi aktéry,

resp. organizacemi v inkluzivním vzdělávání.

Studie s názvem Ohrožují soukromé školy rovný přístup ke vzdělávání v České republice?

Lucie Jarkovské reflektuje diskursivně ukotvené argumenty v problematice ideálů rovnosti a sociální

koheze na úrovni mateřských a základních škol. Diskursivní ukotvenost vložila do binarity tržně liberální

ideologie versus ideologie demokratizovaného školství. Spouštěčem veřejné diskuse se stal počin

MŠMT, které v lednu 2017 nedalo souhlas k zápisu čtyřiceti soukromým školám. Obavy kritiků tohoto

rozhodnutí a osočení z cílené likvidace soukromých škol dementovalo MŠMT poukazem na principy

dobrého hospodaření a přiměřeného kapacitního plánování. Autorka se ve své studii pokusila ukázat

argumentační rovinu obou táborů, a to z pohledu marketizace školství, hrozby vzdělanostní segregace

dětí v důsledku odlišných kulturních kapitálů jejich rodičů či poptávky po soukromých školách zejména

z hlediska diverzifikace vzdělávacích drah nebo selektivity žáků podle socioekonomického statusu

jejich rodičů. Ve svém závěru se přiklonila k argumentu, který stojí na přesvědčení o podpoře rozvoje

soukromých škol jakožto cestě za vyšší kvalitou vzdělávání v ČR.

Studie s názvem Osobnostní a sociální změna v kontextu metody playback divadla Veroniky Nýdrlové

se tematicky zabývá tzv. playback divadlem, které autorka chápe diskursivně jako sociální praktiku,

didakticky jako metodu dialogu a metodologicky jako výzkumný nástroj. Pomocí playback divadla aktéři

konstruktivisticky vytvářejí poznání na základě sdílení ztělesněných příběhů. Toto poznání má rovinu

2

Představujeme dubnové číslo 2018 / Editorial

situačního komunitního mikroprostoru, kterým se aktéři dostávají do sociokulturního mezoprostoru

a nakonec dosahují porozumění i v rámci systémového makroprostoru. Účinky playback divadla

se projevují v triádě: umění, sociální rozměr, rituál. Základem účinku je reflexivita aktérů ve vztahu

k proměnlivosti (tekutosti) sdíleného vědění. Proměnlivost vědění je posílena teoretickým konceptem

tzv. změny kruhu, při které aktéři dosahují svého osobnostního rozvoje a sebepoznání.

Výklad problematiky je situován jako zkušenost lektorky, která svou profesní identitu spojuje s oborem

sociální pedagogika.

Výzkumná studie Markéty Sedlákové s názvem Zkušenost ze zahraničí jako stimulátor transformace

identity jedince koresponduje s výzvou tohoto dubnového monotematického čísla v aspektu

sebereflektivního vnímání sociálních praktik mluvčích v problematice proměny jejich identit při

zahraničním pracovním, resp. studijním pobytu. Autorka se zaměřila na reflexi mluvčích související na

jedné straně se zkušenostním obohacením z diverzity, na druhé straně se sociálními dopady diverzity,

které byly mj. spojeny s kulturním šokem, frustrací, pocitem odcizení, osamělostí, kulturním konfliktem

či neporozuměním. Důležitou součástí prožívání mluvčích bylo vytržení z každodenního vědění.

Zjištěné výzkumné závěry, získané pomocí diskursivní analýzy, mohou být užitečné zejména pro

přípravu učitelů, kteří se věnují žákům s odlišným mateřským jazykem. Za stěžejní sdělení studie

považuji upozornění autorky na její interpretaci tzv. diskursu ztělesnění. Podle autorky se zmíněný

diskurs prolíná v následující problematice: „Člověk vytržený z každodenní rutiny samozřejmého začíná

dennodenně odpovídat sám sobě na otázky: Kdo jsem, kam a jakým způsobem směřuji? Je to tím,

že jeho identita je najednou pod velkým tlakem sebe(re)definování“.

Prostřednictvím recenze autorky Ivany Hrubešové je představena kniha Kateřiny Kolářové (ed.)

s názvem Jinakost – postižení – kritika. Společenské konstrukty nezpůsobilosti a hendikepu.

Autor Michal Ševčík přináší druhou recenzi knihy Subkultury mládeže: sociologické, psychologické

a pedagogické aspekty autora Josefa Smolíka.

Na závěr si dovolujeme poděkovat všem členům redakční rady, autorům a recenzentům za spolupráci

při tvorbě tohoto monotématického čísla a s potěšením vítáme Feifei Han z australské University

of Sydney a Xuesong He z čínské East China University of Science and Technology mezi členy redakční

rady časopisu.

Redakce