Sociální pedagogika | Social Education

ISSN 1805-8825

E: editorsoced@fhs.utb.cz

W: http://www.soced.cz

Národní identita v multikulturním prostředí

Milena Öbrink Hobzová, Ludmila Siarda Trochtová, & Petra

Sobková

To cite this article: Öbrink Hobzová, M., Siarda Trochtová, L., & Sobková, P. (2017).

Národní identita v multikulturním prostředí [National identity in multicultural

environment].

Sociální

pedagogika/Social

Education,

5(2),

27–41.

https://doi.org/10.7441/soced.2017.05.02.03

To link to this article: https://doi.org/10.7441/soced.2017.05.02.03

Published online: 15 November 2017

Download at www.soced.cz in multiple formats (PDF, MOBI, HTML, EPUB)

Share via email, FB, Twitter,  Google+, LinkedIn

CrossMark

Indexing: List of non-impact peer-reviewed journals published in the Czech Republic, ERIH

PLUS, ERA, EBSCO, CEJSH, DOAJ, SSRN, ProQuest, ROAD, SHERPA/RoMEO, CEEOL, OAJI, SIS,

Ulrich’s Periodicals Directory, The Keepers Registry, Research Gate, Academia.edu, Academic

Resource Index, Google Scholar and provides DOI, Similarity Check and CrossMark (CrossRef).

This work is licensed under the Creative Commons Attribution International License (CC BY).

Copyright © 2017 by the author and publisher, TBU in Zlín.

Sociální pedagogika | Social Education 27

ročník 5, číslo 2, s. 27–41, Listopad 2017

https://doi.org/10.7441/soced.2017.05.02.03

ISSN 1805-8825

Národní identita v multikulturním prostředí

Milena Öbrink

Abstrakt: V současném globalizovaném světě je důležité najít

si vztah nejen k vlastní kultuře, ale také k jiným kulturám,

Hobzová1

se kterými se v důsledku migrace setkáváme. Tento cíl by měl

být naplněn v rámci multikulturní výchovy. V důsledku

Ludmila Siarda

migrační krize se o účinnosti multikulturní výchovy často

Trochtová2

diskutovalo na sociálních sítích i v médiích. Zároveň se také

národní zájmy a bezpečnost začaly objevovat v programech

Petra Sobková3

politických stran. Zdá se, že se kvůli strachu z uprchlíků do

popředí dostává národní identita. Na uvedenou aktuální situaci

reagoval níže prezentovaný výzkum, v němž jsme si kladli za cíl

Kontakt na autory:

zjistit, zda existuje souvislost mezi pocitem národní identity

1, 2 Univerzita Palackého v

a postoji k cizincům. Šetření jsme realizovali v roce 2015 na

Olomouci, Cyrilometodějská

vzorku 245 respondentů. Výsledky ukázaly, že se sílícím

teologická fakulta

pocitem národní identity se prohlubuje negativní postoj

Univerzitní 22

k cizincům. S tímto faktem je nutné pracovat právě na školách

771 00 Olomouc

v rámci multikulturní výchovy.

1 milenahobza@email.cz

2 ludmila.trochtova@upol.cz

Klíčová slova: národní identita, imigranti, cizinci, postoje,

3 petra.sobkova@gmail.com

migrační krize

National identity in multicultural environment

Abstract: In today's globalized world, it is important to find a

relationship to our own culture as well as to the other cultures

which we encounter due to migration. This goal should be met

in multicultural education. As a result of the so-called

migration crisis, effectiveness of multicultural education was

discussed on social networks and in media. At the same time,

national interests and security began to appear in the

programmes of political parties. It seems that, due to the fear

of refugees, national identity started becoming more

important. The situation is reflected in the research presented

Korespondence:

below. It aimed to determine whether there was a link

milenahobza@email.cz

between the sense of national identity and attitudes to

foreigners. The investigation was carried out in 2015 on a

Copyright © 2017 by authors

sample of 245 respondents. The results showed that the

and publisher, TBU in Zlín.

growing sense of national identity deepened the negative

This work is licensed under the

attitude to foreigners. It is necessary to work with this fact in

Creative Commons Attribution

multicultural education at schools.

International License (CC BY).

Keywords: national identity, immigrants, foreigners, attitudes,

migration crisis

28

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

1

Úvod

Žijeme v době, která je charakterizována globalizací a s ní spojenou mobilitou. Ta má za následek,

že nejen našinci emigrují do jiných zemí, ale také že do České republiky přicházejí cizinci.

Nástrojem, který má pomoci integrovat nově příchozí a zároveň podpořit komunikaci mezi nimi

a majoritou, se stala multikulturní výchova. Dobu, kdy česká veřejnost negativně reagovala na přijímání

uprchlíků v důsledku tzv. migrační krize (tedy v roce 2015), někteří politici využívali k vytváření

prostředí plného strachu, často tyto nově příchozí stavěli k protikladu k „českému“, k české národní

identitě a zvykům, tradicím. Živě se o migraci diskutovalo také v médiích. Tyto nálady ve společnosti

nás vedly k otázce, zda postoje k imigrantům souvisí s národní identitou.

Cílem předkládané studie je proto zjistit, zda existuje souvislost mezi národní identitou a postoji

k cizincům. Výsledky získané převážně mezi vysokoškolskými studenty metodou dotazníku, v němž

jsme použili položky z holandského výzkumu LISS, se budeme snažit interpretovat na pozadí

tzv. migrační krize v Česku a s přesahem do pedagogické praxe.

2

Teoretická východiska

Národní identita, která je jednou z nejdůležitějších složek lidské identity, je komplexní pojem.

Velký sociologický slovník definuje národ jako „osobité a uvědomělé kulturní a politické společenství,

na jehož utváření mají největší vliv společné dějiny a společné území. Jednotlivé národy se vymezují 3

hledisky – kulturně, politicky a psychologicky“ (Petrusek et al., 1996, s. 668). Kulturně jsou národy většinou tvořeny společným jazykem, dějinami, tradicemi a náboženstvím. Politická existence je

nejčastěji dána kolektivní identifikací s jasně definovaným politickým prostorem. Existence

psychologická spočívá v subjektivním vědomí jednotlivců o své národní příslušnosti. Silné národní

vědomí bývá nazýváno vlastenectví (Petrusek et al., 1996). Národ z hlediska sociálních věd považují

někteří autoři za konstrukt. Může být vnímán jako kulturní komunita, která jedince propojuje jazykem,

historií a kulturou, a jako politická komunita, která se pojí s občanstvím a souvisí s teritoriální

příslušností, svrchovaností a politickou entitou (Vlachová & Řeháková, 2004).

Národní identitu lze chápat jako kolektivní sociální identitu, která se projevuje v pozitivním vztahu

jedince k vlastnímu národu a zemi a v pocitu příslušnosti k danému národu, se kterým je spojeno

vymezení se vůči jiným národům i kulturám (Carey, 2002). Je tedy definována společnou historií,

jednotným jazykem, územím, společnými sociálními a hospodářskými institucemi, vládou,

náboženstvím, relativně shodnou hodnotovou orientací příslušníků národa, sebeuvědoměním

a společnou vírou v růst národa v budoucnosti (Krejčí, 1993). V moderní společnosti se národní identita

promítá do tří rovin: 1. Individuálně-sociálně psychologické; 2. politicko-systémové a 3. ideologické

(Vlachová & Řeháková, 2004). V našem výzkumu jsme pracovali s rovinou individuálně-sociálně

psychologickou.

Podle výsledků Centra pro výzkum veřejného mínění je česká národní identita spojena zejména

s jazykem, kulturou a tradicemi, prvek religiozity je slabý. Slábne též důležitost respektu k politickým

institucím a právnímu řádu. Češi cítí větší sounáležitost s lidmi podobného zaměstnání, rodinou, s lidmi

stejného pohlaví a podobného věku, než s příslušníky svého národa. Národní hrdost vyplývá zejména

z historie, literatury, umění, vědy, techniky a úspěchů ve sportu. Naopak obyvatelé České republiky

nejsou příliš hrdí na fungování demokracie, zahraniční politiku, či fungování ekonomiky. Existuje také

silná identifikace se státem i s jeho územními celky – jako je obec, město či kraj (Vlachová, 2013).

Ve výzkumech, které se zaměřují na souvislost národní identity s protiimigračními náladami, se většina

autorů snaží rozlišit mezi inkluzivními a exkluzivními formami národní identity (Ariely, 2012;

Citrin & Wright, 2009; Hjerm, 1998). S jinou koncepcí přichází Kaufmann (2008), podle jehož modelu se národní identity formují vlivem politických elit, které interpretují určité území nebo etnickou

skupinu tak, že užívají kontextuální a ideologické faktory k definici hranic národního společenství.

29

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

Tyto faktory jsou různorodé, ale vždy se odvozují od již existujících norem ve společnosti. Pod tímto

nátlakem jedinci přemýšlejí o tom, co znamená být součástí národa. Výsledkem této skutečnosti je,

že dochází k různorodým formám národní identity, která určuje hranice pro členství/nečlenství,

jež jsou definovány jedinečnou kombinací různých charakteristik – zahrnujících jak obecně sdílená,

tak individuální specifika pro určení členství v národním společenství.

Breznau a Danielson (2017) potvrdili, že lidé mající etno-občanskou a ius soli identitu prokazují antiimigrační postoje a vnímají nově příchozí jako hrozbu více než ti, kteří mají občanskou

a kosmopolitní identitu. Tyto rozdíly jsou nápadnější v případě, kdy se ve společnosti nachází větší

procento cizinců.

Jak plyne z výše uvedeného, v různých výzkumech bylo prokázáno, že národní identita je důležitým

predikátorem v postojích k imigrantům. Řehák (1983) charakterizuje postoj jako specifický hodnotící

vztah, kdy jedinec na základě své předchozí zkušenosti a v závislosti na širších společenských

podmínkách vymezuje své místo v nějakém procesu, v rámci konkrétního jednání, ke kterému se tento

postoj váže. Můžeme tedy říci, že postoje vyjadřují vztah k určitému objektu (jevu, předmětu nebo

jinému člověku). Jsou částečně vrozené, většinou jsou však získány osobní nebo zprostředkovanou

zkušeností s objekty (Výrost & Slaměník, 2008). Postoje jsou relativně stabilní a plní různé funkce v sociálním fungování člověka v oblasti hodnocení objektů, kde umožňují jednotlivci usměrňovat

reakce vůči věcem a událostem v jeho okolí. Zároveň umožňují využívat stejné vzorce reagování při

opakovaném setkání. Součástí postoje je vyjádření názorů, které zastupuje řadu sociálních funkcí, např.

zvyšování skupinové soudržnosti nebo posilování sociálních vztahů. Externalizace umožňuje člověku

vyjadřování vnitřních stavů nebo konfliktů. Postoje jsou komplexní a projevují se na mnoha úrovních

(Hayes, 1998). Dle Kretcha, Crutchfielda a Ballachey (In Nakonečný, 2009, s. 240) jde o trvalé soustavy pozitivních nebo negativních hodnocení, emocionálního cítění a tendencí jednání pro nebo proti

společenským objektům. Obsahují v sobě komponenty kognitivní (myšlenky a názory), afektivní

(emoce a emocionální rekce) i behaviorální (sklony k chování nebo jednání ve vztahu k předmětu

postoje). Podle sociální psychologie jsou postoje důležité, protože na úrovni jedince ovlivňují jeho

vnímání, myšlení a chování. Hewstone a Stroebe (2006) upozorňují, že postoje jsou hodnocením

nějakého objektu vyjadřujícím naši míru souhlasu či nesouhlasu. V tomto smyslu chápou postoje také

autoři tohoto výzkumného šetření.

Výzkumy v oblasti postojů české majority k cizincům uskutečnili především sociologové (např.

Leontiyevá & Vávra, 2009), kteří prokázali vliv vzdělání respondentů, jejich čistého měsíčního příjmu

apod. na postoje k cizincům, a antropologové – byl uskutečněn průzkum týkající se mínění žáků

a studentů na středních školách, který publikoval tým autorů kolem Preissové Krejčí (např. Preissová

Krejčí, 2014; Preissová & Švachová, 2013; Preissová, Cichá, & Gulová, 2012), názory studentů však nebyly korelovány s žádnými dalšími faktory. Preissová Krejčí, Máčalová, Cichá a Moravcová (2016)

poukázali ve svém výzkumu na postoje žáků a učitelů na základních a středních školách ve Zlínském,

Olomouckém a Moravskoslezském kraji, který se uskutečnil od září 2014 do června 2015. Z něho

vyplynulo, že učitelé i jejich žáci nejhůře hodnotí Romy a Araby.

Národní identita a postoje k přistěhovalcům jsou předmětem mnoha výzkumů také v zahraničí.

Tato šetření tak reagují na společenskou situaci v mnoha západoevropských zemích, které se musely

od 2. poloviny 20. století vyrovnat se zvýšenou vlnou migrace. Aby bylo možné rozvíjet úspěšnou

integrační politiku, bylo třeba pochopit, jaký postoj k této problematice zaujímá většina a jaké faktory

tyto postoje ovlivňují. Velký národní výzkum v Holandsku (“LISS Panel“, 2017) zkoumal škálu národní

identity ve čtyřech položkách, které byly pro účely našeho výzkumu přeloženy z anglického do českého

jazyka. Rovněž škála postoje vůči cizincům obsahuje čtyři položky pro zkoumání těchto postojů.

Data získaná ve výzkumu LISS Panel jsou dostupná k užití akademickým výzkumníkům. Z nich v oblasti

psychologie byl realizován v Holandsku výzkum Gallegy a Pardos-Prady (2014).

O národních zájmech a cizincích bývá diskutováno v médiích, která nás obklopují. Právě sociální sítě se

staly platformou, na níž lidé napříč různými sociálními skupinami píší a hovoří o různých tématech.

30

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

V důsledku internetu a jeho rozšíření se k problematice nevyjadřují již jen odborníci, ale prakticky každý

uživatel internetu. Toto médium přineslo zvrat v masové komunikaci, která do té doby byla vyhrazena

sdělením mířícím z organizací s hierarchizovanou strukturou a licencí k veřejnosti. Autory sdělení byli

a stále v klasické masové komunikaci jsou profesionální novináři – lidé s odborným vzděláním.

Na internetu má největší sílu uživatel, který rozhoduje, zda se určitá informace či webová stránka nebo

jakýkoliv jiný produkt stane sdělením masové komunikace. Na webu není tedy jen důležité, od koho

sdělení vychází, ale chování toho, kdo se rozhodl toto sdělení přijmout (Šmíd, 2007).

V současnosti se šíří internetem převážně témata týkající se uprchlíků a migrace a také témata týkající

se tzv. Islámského státu a s ním spojeného terorismu. Rovněž se zde objevují produkty pracující

v duchu extremismu s ideou národa či národní hrdosti. I když česká společnost nevykazovala

a nevykazuje známky migrační krize, např. v roce 2017 podalo žádost o formu mezinárodní ochrany

590 lidí, nejčastějšími skupinami byli Ukrajinci, lidé z Ázerbájdžánu a Gruzie (“MVČR“, 2017), přesto je

téma uprchlíků velmi lákavé.

Témata spojená s národní identitou se dostala do programů politických stran v krajských volbách roku

2016. Zároveň se prostředím českého internetu šíří různé weby, které v souvislosti s uprchlickou krizí

a varováním před radikálním islámem v Evropě apelují na „lásku k české zemi“. Na jednu z nich We are

here at home.com upozornil již v červnu roku 2016 analytický tým think-tanku Evropské hodnoty.

Jde o kampaň podněcující k nenávisti. Z analýzy týmu Evropské hodnoty vyplývá, že tato kampaň je

velmi dobře promyšlená a cílí na určitý okruh osob. Zároveň je zde výrazná proruská stopa včetně

sdílení ruských a proruských médií. Kampaň je vedena anonymně, její organizační a finanční struktura

není transparentní (Máca & Dostál, 2017). Právě tuto kampaň lze použít jako příklad toho, jak se může

internetem rychle šířit nenávist, která pak může být využita pro politické cíle.-

3

Výzkum – korelace vnímání národní identity s postoji k cizincům

V teoretické části příspěvku jsme uvedli příklady výzkumů, které se zabývají postoji k cizincům.

Pro výzkum, který by byl součástí většího šetření zaměřeného na emoce ve vztahu k imigrantům

(viz dále publikace Sobková, Öbrink Hobzová, & Trochtová, 2016), jsme se rozhodli v době tzv. migrační

krize. Naším cílem bylo zjistit, jaký vztah panoval mezi národní identitou a postoji k cizincům.

Ve svém výzkumu jsme se nechali inspirovat studií Gallegy a Pardos-Prady (2014), kteří na

reprezentativním vzorku holandské populace analyzovali osobnostní vlastnosti (včetně dalších faktorů

např. národní identity) jako jeden z determinantů v postojích k imigrantům. Jako hlavní položky

zjišťující postoje k přistěhovalcům tito autoři použili otázky z holandského výzkumu LISS, které přejali

z části Politika a hodnoty a které jsme si dovolili do své studie přeložit také my. Tyto škály jsou

prezentovány v tabulkách 1 a 2.

3.1 Výzkumný problém, cíl výzkumu a hypotézy

Ve výzkumném problému jsme se snažili postihnout souvislosti mezi národní identitou a postoji

k cizincům.

 Stanovení hypotézy výzkumu: „Mezi národní identitou a postoji k cizincům existuje vztah“

vycházelo ze zahraničních výzkumů, které prokázaly, že národní identita může být jedním

z faktorů ovlivňujícím postoje k cizincům. Souvislost mezi těmito dvěma proměnnými však

nemusí být jednoznačná. Například v belgickém výzkumu, který se zaměřoval na vliv národní

identity na postoje k cizincům, Maddens, Billiet a Beerten (2010) zdůrazňují, že vliv národní

identity je úzce spojen také se sociálním a politickým kontextem. Ve Vlámském regionu lidé

identifikující se s identitou Vlámů vykazují negativní postoj k cizincům a lidé identifikující se

s belgickou identitou mají pozitivnější vztah k cizincům. Naopak ve Valonském regionu je silná

valonská identita spojena s pozitivním vztahem k cizincům a silná belgická identita je spojena

31

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

s negativním postojem k cizincům. Tento předpoklad potvrzuje studie Gallego a Pardos-Prado

(2014), kde byla nalezena signifikantní korelace mezi danými dvěma jevy. V kontextu naší

politické situace nás zajímalo, zda národní identita bude souviset s postoji k cizincům v době,

kdy česká média psala o tzv. migrační krizi a česká veřejnost se vyslovila proti přijímání uprchlíků.

Celkem 60 % Čechů zcela odmítalo uprchlíky přijímat (Němec, 2016).

Hlavním cílem našeho šetření tedy bylo zjistit, zda existuje souvislost mezi národní identitou a postoji

k cizincům.

3.2 Metody výzkumu

V tomto případě jsme pro výzkum zvolili kvantitativní přístup za využití dotazníku coby metody sběru

dat. Pro tento způsob jsme se rozhodli především proto, že umožňuje získat co nejvíce respondentů za

co nejkratší dobu. Dotazník zajišťoval anonymitu respondentů. Nezpochybnitelnou výhodou této

metody byla také skutečnost, že získaná data bylo možno kvantifikovat. Zároveň jsme se snažili

minimalizovat nevýhody této metody (například nízkou návratnost, nepochopení zadání ze strany

respondentů).

Kromě otázek týkajících se národní identity a postojů k cizincům (otázky přiblížíme níže) obsahoval

dotazník rovněž část zaměřenou na osobnostní charakteristiku respondentů – ta byla zkoumána

z pohledu pětifaktorového modelu osobnosti, inventáře NEO-FFI podle Hřebíčkové a Urbánka (2001).

Dále byl součástí také dotazník PANAS (Watson, Clark, & Tellegen, 1988). Tento příspěvek se však zaměřuje pouze na část dat z tohoto výzkumu týkající se národní identity a postojů k cizincům.

K vyplnění celého dotazníku potřebovali respondenti cca 30 minut. Data jsme získali v rozmezí od

března do konce července roku 2016.

 Do úvodu dotazníkové baterie jsme zařadili položky zaměřené na mapování základních

sociodemografických údajů respondentů: pohlaví, věk, stav, místo bydliště, vzdělání.

Z demografických údajů jsme v případě tohoto článku zpracovali jen věk.

Škála postojů národní identity byla sestavena pro velký národní výzkum realizovaný v Holandsku –

LISS Panel – listening to people (“LISS Panel“, 2017).1 Uvedená škála je sestavena ze čtyř položek zaměřených na výzkum přilnutí k národní identitě (viz Tabulka 1). Pro účely výzkumu byly tyto položky

přeloženy z anglického jazyka do češtiny a pro kontrolu zpět do anglického jazyka. Respondenti

zaznamenávali své odpovědi na pětibodové Likertově škále od 1 (plně souhlasím) po 5 (vůbec

nesouhlasím). Tyto čtyři položky tvořily reliabilní škálu s hodnotou Cronbachova α = 0,83 naměřené na

skupině respondentů. Cronbachovo α naměřené pro výzkumný vzorek týmu Gallego a Pardos-Prado

(2014) je α = 0,89.

Tabulka 1

Položky škály národní identity

Položky

Považuji se za typického Čecha.

To, že jsem Čech, je důležitou součástí mé identity.

Cítím se silně spojený s ostatními Čechy.

Jsem šťastný, že jsem Čech.

1 Data získaná ve výzkumu LISS Panel – listening to the people a prezentovaná na webových stránkách (2017)

jsou dostupná k užití akademickým výzkumníkům.

32

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

Škála postojů vůči cizincům

Pro výzkum této oblasti jsme použili škálu postojů k cizincům - rovněž prezentovanou - v holandském

výzkumu LISS Panel – listening to the people (“LISS Panel“, 2017). Tato škála obsahovala čtyři položky.

Opět jsme tyto položky museli přeložit z angličtiny do češtiny a pro ověření správnosti překladu zpět

do anglického jazyka.

Respondenti vyjadřovali svůj souhlas či nesouhlas s uvedeným tvrzením na pětibodové Likertově škále

(1 – naprostý souhlas a 5 – naprostý nesouhlas). Vzhledem ke své formulaci jsme museli dvě položky

v rámci statistického zpracování reverzně rekódovat (viz Tabulka 2). Položky vytvářejí reliabilní škálu

s hodnotou Cronbachova α = 0,65 naměřené na zkoumané skupině respondentů. Cronbachovo α

naměřené pro výzkum Gallego a Pardos-Prado (2014) je α = 0,72.

Tabulka 2

Škála postojů vůči cizincům

Položky

Reverzně rekódované položky

Je dobré, když se společnost skládá z různých kultur.

-

Legálně usídlení cizinci by měli mít stejný přístup k sociálnímu zabezpečení

-

jako občané ČR.

V České republice je příliš mnoho cizinců.

R

Myslím si, že není dobré, když v jedné lokalitě žije příliš mnoho cizinců.

R

3.3 Výzkumný soubor

Výzkumný vzorek jsme volili s ohledem na naše možnosti. Sestavili jsme ho ze studentů vysokých škol

a dospělých pracujících, které jsme oslovili prostřednictvím sociálních sítí. Zúčastnili se ho studenti

vybraných fakult Univerzity Palackého v Olomouci (CMTF, FF, PdF, PřF). Studenti realizovali své

studium jak v denní, tak kombinované formě. Skupiny jsme vybrali záměrně v rámci instituce,

v níž pracujeme, na daných fakultách jsme využili kontaktů dalších vyučujících, které jsme požádali

o distribuci dotazníků. Zároveň jsme tyto vyučující instruovali, jaké pokyny mají respondentům dát pro

vyplnění dotazníku. Rozhodnutí, zda se respondenti výzkumu zúčastní, probíhalo samovýběrem.

Skupinu pracujících dospělých (absolventů), kteří byli v době začátku výzkumu ještě studenty

Univerzity Palackého (měli před státními závěrečnými zkouškami) a zajímali se o něj, jsme v době sběru

dat oslovili na sociálních sítích (na facebooku). Také zde jsme oslovili styčné osoby, jež jsme požádali

o sdílení dotazníku. Pokyny pro vyplnění dotazníku byly uvedeny v záhlaví zprávy. Můžeme tedy říci,

že tato část vzorku byla sestavena metodou sněhové koule. Všichni respondenti byli informováni

o účelu výzkumu, dotazníky vyplňovali dobrovolně a anonymně.

Celkem jsme získali 263 dotazníků. Z tohoto počtu jsme odebrali 18 neúplných dotazníků či dotazníků,

jež vyplnili jedinci s jinou národností než českou (ta byla ve vztahu k cíli výzkumu klíčová). V konečné

fázi jsme pracovali s odpověďmi 245 respondentů. Z tohoto počtu bylo 192 studentů vysokých škol

a 53 absolventů. Z celkového počtu 245 respondentů bylo 174 žen a 71 mužů. Průměrný věk

respondentů byl 25,4 let a směrodatná odchylka byla 7,35 s minimem 19 let a maximem 59 let.

Údaj o věku vyplnilo celkem 218 respondentů. Průměrný věk byl 25,4 let. Ostatní respondenti tento

údaj nevyplnili. Jsme si vědomi jistých limitů našeho šetření, zvláště co se týká počtu respondentů,

přesto vnímáme své šetření jako důležitou sondu pro obraz české společnosti v době tzv. migrační

krize.2

2 S podobným počtem respondentů publikoval známou studii v oblasti postojů k cizincům a teorii předsudku

Akrami, Ekehammar a Araya (2000). Tito autoři výzkum provedli se vzorkem 230 respondentů z Univerzity

v Uppsale.

33

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

3.4 Metoda zpracování dat

Pro zpracování získaných dat byl použit Microsoft Excel 2010 a IBM SPSS Statistics 21. K zobrazení

výsledků v rámci popisné statistiky jsme zvolili sloupcové grafy. K zjištění korelace mezi určenými

proměnnými jsme využili Pearsonova korelačního koeficientu. Tento vztah (stupeň závislosti) je

vyjádřen pomocí korelačního koeficientu, který se nazývá r a nabývá hodnot v intervalu (-1; +1)

(Reiterová, 2003). Data byla zpracovávána na hladině významnosti α = 0,05.

3.5 Analýza a interpretace výsledků, diskuze

Nejdříve jsme se zaměřili na škálu národní identity, která byla složena ze čtyř tvrzení. První položka

(viz Graf 1) se respondentů dotazovala, zda se považují za typického Čecha. Podle odpovědí je zjevné,

že velká část respondentů se za typického Čecha považovala (11 % zaznačilo odpověď „plně

souhlasím“, 30 % „spíše souhlasím“). Celých 38 % respondentů zůstalo neutrální (nevyjádřili ani

souhlas, ani nesouhlas). Spíše nesouhlasilo s tímto tvrzením 17 %, naprostý nesouhlas projevilo pouze

4 % procenta respondentů.

40

35

38

30

30

25

20

15

17

10

11

5

4

0

naprosto

2

3

4

naprosto

souhlasím - 1

nesouhlasím -

5

Graf 1 Výsledky škály národní identity: „Považuji se za typického Čecha“

40

35

35

30

25

26

20

19

15

15

10

5

5

0

naprosto

2

3

4

naprosto

souhlasím - 1

nesouhlasím -

5

Graf 2 Výsledky škály národní identity: „To, že jsem Čech, je důležitou součástí mé identity“

34

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

Druhé tvrzení (viz Graf 2) se zaměřovalo na to, zda respondenti cítí, že být Čechem je důležitou součástí

jejich identity. Jak je patrné z výše uvedeného grafu 2, většina respondentů (dohromady 54 %) s tímto

tvrzením plně či spíše souhlasila (19 % respondentů s tvrzením plně souhlasilo, 35 % spíše souhlasilo).

Celkem 26 % se k dané otázce vyjádřilo opět neutrálně. S výše zmíněným tvrzením spíše nesouhlasilo

15 %, 5 % vůbec nesouhlasilo.

40

35

37

30

25

25

25

20

15

10

5

7

6

0

naprosto

2

3

4

naprosto

souhlasím - 1

nesouhlasím -

5

Graf 3 Výsledky škály národní identity: „Cítím se silně spojený s ostatními Čechy“

Na otázku, zda cítí respondenti sounáležitost (viz Graf 3) s ostatními Čechy, se jejich odpovědi již lišily

– naprostá většina respondentů (37 %) se opět v tomto tvrzení nevyhranila. Celkem 32 % ve svých

odpovědích vyjádřilo naprostý souhlas či spíše souhlas s tímto tvrzením (7 % respondentů plně

souhlasilo, 25 % zaznačilo spíše „souhlasím“). Nejmenší procentuální podíl měli ti respondenti,

kteří spíše nesouhlasili či vůbec nesouhlasili s tvrzením „Cítím se silně spojený s ostatními Čechy“.

(konkrétně 25 % spíše nesouhlasilo, 6 % vyjádřilo pak svůj absolutní nesouhlas).

40

35

36

30

31

25

20

19

15

10

11

5

3

0

naprosto

2

3

4

naprosto

souhlasím - 1

nesouhlasím -

5

Graf 4 Výsledky škály národní identity: „Jsem šťastný, že jsem Čech“

Poslední část škály národní identity (viz Graf 4) obsahovala výrok „ Jsem šťastný, že jsem Čech“. Přesně

polovina respondentů zareagovala na tuto otázku tím způsobem, že označila „plně souhlasím“ a „spíše

souhlasím“. Celkem 36 % se přímé odpovědi vyhnulo a zvolilo neutrální vyjádření. Naprosto

35

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

nespokojených se svou příslušností k etnicitě bylo 14 % respondentů (11 % spíše nesouhlasilo, 3 %

vůbec nesouhlasilo).

Škála postojů k cizincům pracovala se čtyřmi tvrzeními. Odpovědi na ně uvádíme níže, pro přehlednost

byla data zpracována do sloupcových grafů.

U vyjádření „ Je dobré, když se společnost skládá z různých kultur“ (viz Graf 5) odpověděla největší část

respondentů (tj. 40 %) opět neutrálně. Celkem 35 % s tímto tvrzením plně (7 %) souhlasilo či spíše

souhlasilo (28 %). Nejmenší část, 25 %, vyjádřila názor, že není dobré, když se společnosti skládá z více

kultur (21 % totiž s tvrzením spíše nesouhlasilo, drtivá menšina, celkem 4 %, s uvedeným vyjádřením

vůbec nesouhlasila).

45

40

40

35

30

25

28

20

21

15

10

5

7

4

0

naprosto

2

3

4

naprosto

souhlasím - 1

nesouhlasím -

5

Graf 5 Výsledky škály postoje k cizincům: „Je dobré, když se společnost skládá z různých kultur“

Dále nás zajímalo to, jak respondenti vnímají právo legálně usídlených cizinců k přístupu k sociálnímu

zabezpečení. Na otázku, zda by legálně usídlení cizinci měli mít stejný přístup k sociálnímu zabezpečení

jako občané České republiky (viz Graf 6), většina respondentů (62 % – 25 % naprosto s tvrzením

souhlasilo, 37 % spíše souhlasilo) odpověděla v podstatě kladně. Celkem 20 % se vůči danému výroku

vyjádřilo neutrálně a pouze 18 % s tvrzením nesouhlasilo (buď spíše – jednalo se o 11 %, nebo vůbec

– zde šlo o 7 % respondentů).

40

35

37

30

25

25

20

20

15

10

11

5

7

0

naprosto

2

3

4

naprosto

souhlasím - 1

nesouhlasím -

5

Graf 6 Výsledky škály postoje k cizincům: „Legálně usídlení cizinci by měli mít stejný přístup

k sociálnímu zabezpečení jako občané ČR“

36

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

Třetí tvrzení (viz Graf 7) pracovalo s tím, jak vnímají respondenti počet cizinců v České republice.

Z odpovědí bylo patrné, že většina odpovídajících zřejmě měla informace o počtu cizinců na území

Česka.

S daným tvrzením totiž souhlasilo jen 19 % respondentů (5 % zcela souhlasilo, 14 % spíše souhlasilo).

Největší část respondentů vyjádřila, že v České republice příliš mnoho cizinců nežije (naprosto

vyhraněný názor vyjádřilo 12 % respondentů, spíše s tímto tvrzením nesouhlasilo 30 %). Opět poměrně

velká část, tentokrát celkem 39 %, neměla na toto tvrzení vyhraněný názor.

45

40

35

39

30

30

25

20

15

10

14

12

5

5

0

naprosto

2

3

4

naprosto

souhlasím - 1

nesouhlasím -

5

Graf 7 Výsledky škály postoje k cizincům: „V České republice je příliš mnoho cizinců“

Poslední část této baterie tvrzení si kladla za cíl zjistit odpovědi na tvrzení: „ Myslím si, že není dobré,

když v jedné lokalitě žije příliš mnoho cizinců.“

Jak je patrné z níže uvedeného grafu 8 s touto tezí souhlasila více než polovina respondentů – tj. 54 %

(17 % s tvrzením plně souhlasilo, 37 % spíše souhlasilo). Celkem 23 % v tomto tvrzení nezaujalo žádný

konkrétní postoj, opět se vyjádřilo neutrálně. Stejný počet 23 % však s touto tezí nesouhlasil (16 %

spíše a 7 % vůbec).

40

35

37

30

25

20

23

15

17

16

10

5

7

0

naprosto

2

3

4

naprosto

souhlasím - 1

nesouhlasím -

5

Graf 8 Výsledky škály postoje k cizincům: „Myslím si, že není dobré, když v jedné lokalitě žije příliš

mnoho cizinců“

37

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

Podle Centra pro výzkum veřejného mínění (“Tisková zpráva“, 2017) odmítá česká veřejnost soužití

s uprchlíky. Tento postoj české veřejnosti k přijímání válečných uprchlíků je od konce roku 2015 velmi

stabilní. Pro přijímání uprchlíků jsou spíše lidé s vyšším dosaženým vzděláním a také se zvyšující se

deklarovanou životní úrovní (“Tisková zpráva“, 2017). Celkově upřednostňují Češi spíše krátkodobé

pobyty cizinců. Zajímavé je však to, že výzkumy ukazují, že „většina české veřejnosti (64 %) považuje

nově příchozí občany jiných národností za problém pro Českou republiku jako celek“. Přesto většina

z nich nepovažuje za problém soužití s cizinci v místě jejich bydliště – v tomto případě jen 25 %

dotázaných si myslí, že imigranti představují problém (“Tisková zpráva“, 2017).

Výše uvedená zjištění jsme chtěli analyzovat také pomocí Pearsonova korelačního koeficientu (viz

Tabulka 3). Jak jsme uvedli již v úvodu výzkumné části, předpokládali jsme, že mezi danými

proměnnými bude jistý vztah. Statistický výpočet prokázal signifikantní negativní korelaci,

a sice r = -0,20 na hladině významnosti α = 0,01. Alternativní hypotézu tedy můžeme přijmout.

Tabulka 3

Korelace postoje k cizincům a národní identita

Proměnná

Postoje k cizincům

Národní identita

Postoje k cizincům

1,00

Národní identita

-0,20**

1,00

Pozn: **Korelace je signifikantní na hladině významnosti 0,01; dvoustranný test.

Z výše uvedeného výsledku vyplývá, že se sílícím pocitem národní identity se prohlubuje negativní

postoj k cizincům.

 Ke stejným závěrům dospěli také zahraniční autoři (Gallego & Pardos Prado, 2014). Také Esses,

Dovidio, Jacksn a Armstrong (2001) ve výzkumu prokázali, že vyšší úroveň národní identifikace

je nepřímo spojena s negativnějšími postoji k imigrantům. Výsledek byl potvrzen v našem

výzkumu na vzorku vysokoškolských studentů. Freitag a Rapp (2015) především poukázali na

souvislost mezi vzděláním a postoji k imigrantům – právě vzdělání vede k větší otevřenosti vůči

kulturní diverzitě. Zároveň má na postoje k imigrantům vliv politická příslušnost.

Pokud se podíváme na výsledky odpovědí na jednotlivé otázky v případě škály národní identity, lze si

všimnout, že u odpovědí znázorněných v grafu 1, 3 a 4 zůstává vždy zhruba třetina respondentů, která

se v daných otázkách nevyhranila. Jiné je to v případě otázky, zda „ To, že jsem Čech, je důležitou

součástí mé identity“. Právě v této položce většina, tj. celkem 54 %, zcela či spíše s tímto vyjádřením

souhlasila. Uvedená odpověď je možným odrazem stavu tehdejší české společnosti, která v době, kdy

jsme prováděli výzkum, velmi živě diskutovala o tzv. migrační krizi. Dané téma vyvolávalo v Čechách

strach (viz dále Sobková, Öbrink Hobzová, & Trochtová, 2016), což zřejmě vedlo u některých jedinců

k posílení vědomí své národní identity. V případě odpovědí na tři zbylé otázky v této škále se můžeme

jen domnívat, proč se třetina k danému tématu vyjadřovala neutrálně. Jedním z důvodů mohl být fakt,

že se opravdu v těchto oblastech identity vyhranit nechtějí. To by pak podpořilo závěry výzkumu

Trusinové (2015), která zjistila, že pro většinu respondentů byla regionální identita důležitější než národní vědomí / příslušnost k národu. Národní identita podle této autorky znamenala více pro ty, kdo

jsou hrdými Čechy (v jejich výzkumu otázka zněla: Jak hrdý/á jste na to, že jste Čech?) – naopak ti, kteří

hrdí na Česko nebyli, nepřikládali své národnosti větší význam. Je však také možné, že se v odpovědích

odrážel jistý stupeň tzv. social desirability, kdy respondenti odpovídali podle toho, co v danou chvíli

vnímali jako společensky přijatelné.

Co se týká postojů k cizincům, většina respondentů si nebyla jistá, zda je dobře, když se společnost

skládá z více kultur (šlo o celých 40 %). Překvapilo nás také, jak reagovali respondenti na skutečnost,

zda by legálně usídlení cizinci měli mít stejný přístup k sociálnímu zabezpečení jako občané České

38

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

republiky. Většina respondentů (62 % - 25 % s tvrzením zcela souhlasilo, 37 % spíše souhlasilo) s výše

uvedeným výrokem v podstatě souhlasila. Zajímavé je to pro nás z toho důvodu, že uprchlíky, kteří by

při vstupu do České republiky využívali sociální systém, česká veřejnost stále odmítá. Podle Centra pro

výzkum veřejného mínění se v dubnu roku 2017 pro nepřijetí uprchlíků vyslovilo 60 % respondentů,

k tomu pro 51 % je téma uprchlické krize stále zajímavé. Je však možné, že si pod pojmem cizinci

respondenti představili pracující imigranty, pro které je Česko při současném ekonomickém růstu

cílovou zemí (“Tisková zpráva“, 2017).

Ačkoliv většina nebyla toho názoru, že v České republice žije mnoho cizinců, více než polovina

respondentů (54 %, viz graf 8) uvedla, že není dobré, když v jedné lokalitě žije příliš mnoho cizinců.

Je otázkou, zda právě tato odpověď neodráží možnou uzavřenost Čechů vůči cizincům. Tu prokázali již

Leontiyevá a Novotný (2010), kteří se zabývali postoji Čechů vůči národnostním menšinám a cizincům.

Tehdy se poměrně velká část (37 %) vyslovila dokonce pro nepřijímání cizinců (polovina byla však pro).

Toleranci vůči cizincům zvyšovala pozitivní zkušenost s nimi.

I když Češi v roce 2009 nebyli podle slov Leontiyevové a Vávry (2009) velkými příznivci multikulturního

soužití, neměli i přes negativnější postoje k cizincům otevřeně xenofobní názory a oceňovali např.

pracovní výkon cizinců, kteří zde pracují. Uvedení autoři došli ke zjištění, že v roce 2009 byla česká

společnost tzv. deficitně tolerantní, což znamená, že zatím nedocházelo ke stupňování etnického

napětí či k úspěšnému otevřenému prosazování antiimigračních nálad.

Od té doby však Česko řešilo strach z uprchlíků a terorismu, i když samotnou Českou republiku migrační

krize nezasáhla. Přesto těchto témat využívala některá politická hnutí či weby, které pod rouškou

dezinformací a polopravd (viz náš příklad výše v textu) šíří mezi lidmi strach nejen z uprchlíků, ale také

cizinců obecně.

4

Závěr

Výsledky uvedeného výzkumu prokázaly, že se sílícím pocitem národní identity se prohlubuje negativní

postoj k cizincům. Národní identita, která byla předmětem našeho výzkumu v souvislosti s postoji

k imigrantům, bývá vnímána jako aktuální problém v případě války, zároveň se však může patriotismus

a nacionalismus prohlubovat v důsledku imigrace a terorismu (Trusinová, 2015), jak je to v současnosti

patrné v Evropě.

Právě v České republice jsme mohli tyto výsledky očekávat. Některé kampaně na sociálních sítích

(Máca & Dostál, 2017) přispěly velkou měrou k šíření strachu a někdy i nenávisti vůči uprchlíkům, i když česká společnost známky tzv. migrační krize nevykazovala (“MVČR“, 2017). Podle Kaufmanna

(2008) se národní identity formují vlivem politických elit. Domníváme se, že se tato skutečnost projevila

jak v krajských volbách v roce 2016, tak v současné kampani politických stran a hnutí pro parlamentní

volby. Některé politické strany a hnutí pracují na

billboardech s hesly např. kvóty (Svobodní), nelegální

Se sílícím pocitem národní

migrace (SPD Tomia Okamury), česká budoucnost

(Realisté), která vyplývají z jejich programů.

identity se prohlubuje

negativní postoj k cizincům.

Jak pracovat s výsledky našeho šetření v pedagogické

praxi? Vzhledem k tomu, že jsme výzkum provedli na

vzorku převážně vysokoškolské populace, je podle našeho názoru nutné, abychom se zamysleli nad

výchovou a vzděláváním budoucí generace nejen žáků základních a středních škol, ale také studentů

na univerzitách. Právě vzdělání se může stát pozitivním faktorem v postojích k imigrantům (Freitag

& Rapp, 2015; Gallego & Pardos-Prado, 2014). Výchova k toleranci je jedním ze základních

demokratických principů, který napomáhá vyrovnat se s rostoucí úrovní rozmanitosti, ta vyplývá

z problematiky imigrace (Freitag & Rapp, 2014).

39

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

Náš výzkum je podnětem pro zamyšlení, zda v současném světě nemá probíhat formace v oblasti

multikulturní výchovy napříč obory na vysokých školách. Vzdělávání a výchova by neměly vést

k získávání multikulturních kompetencí pouze u budoucích pedagogů, ale také u dalších odborníků

(v pomáhajících profesích např. lékařů a zdravotnického personálu (Hladík, 2014) i budoucích

manažerů, ekonomů apod.).

Zvlášť v době globalizace je potřebné v lidech, a to již od útlého věku, pěstovat úctu k lidskému životu,

i zdravou národní hrdost k vlastnímu národu a úctu k tradicím, ale zároveň také pochopení pro jinakost

a schopnost spolupracovat s jedinci z jiného kulturního prostředí. Tím podle našeho názoru dojde

k zdravému přijetí národní identity a navíc ke schopnosti přijmout evropskou identitu a zároveň ji

respektovat a oceňovat.

Předložený text byl finančně podpořen projektem IGA_CMTF_2017_003 Hodnotová výchova ve

volném čase.

Literatura

Akrami, N., Ekehammar, B., & Araya, T. (2000). Classical and modern racial prejudice: A study of

attitudes toward immigrants in Sweden. European Journal of Social Psychology, 30(4), 521–532.

Ariely, G. (2012). Globalization, immigration and national identity: How the level of globalization

affects the relations between nationalism, constructive patriotism and attitudes toward

immigrants?

Group

Processes

&

Intergroup

Relations,

15(4),

539–557.

https://doi.org/10.1177/1368430211430518

Breznau, N., & Danielson, J. T. (2017, srpen 20). You aren’t one of us! Definitions of national identity

and

their

effects

on

anti-immigrant

attitudes.

Dostupné

z:

https://www.researchgate.net/profile/Nate_Breznau/publication/275961897_You_Aren%27t_

One_of_Us_National_Identity_Group_Boundary_Salience_and_Anti-

Immigrant_Attitudes_in_Europe/links/554bbb5e0cf29f836c98eefa/You-Arent-One-of-Us-

National-Identity-Group-Boundary-Salience-and-Anti-Immigrant-Attitudes-in-Europe.pdf

Carey, S. (2002). Undivided loyalties. Is national identity an obstacle to European intergration?

European Union Politics, 3(4), 387–413.

Citrin, J., & Wright, M. (2009). Defining the circle of we: American identity and immigration policy. The

forum, 7(3), 1–20. https://doi.org/10.2202/1540-8884.1319

Esses, V. M., Dovidio, J. F., Jacksn, L. M., & Armstrong, T. L. (2001). The immigration dilemma: The role

of perceived group competition, ethnic prejudice, and national identity. Journal of Social Issues,

57(3), 389 – 412. https://doi.org/10.1111/0022-4537.00220

Freitag, M., & Rapp, C. (2014). Teaching tolerance? Assocional diversity and tolerance formation.

Political Studies, 63(5), 1031 – 1051. https://doi.org/10.1111/1467-9248.12142

Freitag, M., & Rapp, C. (2015). The personal foundations of political tolerance towards immigrants.

Journal

of

Ethnic

and

Migration

Studies,

41(3),

351–373.

https://doi.org/10.1080/1369183X.2014.924847

Gallego, A., & Pardos-Prado, S. (2014). The big five personality traits and attitudes towards immigrants.

Journal

of

Ethnic

and

Migration

Studies,

40(1),

79–99.

https://doi.org/10.1080/1369183X.2013.826131

Hayes, N. (1998). Sociální psychologie. Praha: Portál.

Hewstone, M., & Stroebe, W. (Eds.). (2006). Sociální psychologie: Moderní učebnice sociální

psychologie. Praha: Portál.

40

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

Hjerm, M. (1998). National identities, national pride and xenophobia: A comparison of four Western

countries. Acta Sociologica, 41(4), 335–347.

Hladík, J. (2014). Multikulturní kompetence studentů pomáhajících profesí. Zlín: Univerzita Tomáše Bati

ve Zlíně.

Hřebíčková, M., & Urbánek, T. (2001). NEO pětifaktorový osobnostní inventář (podle NEO Five-Factor

Inventory P. T. Costy a R. R. McCraee). Praha: Testcentrum.

Kaufmann, E. (2008). The lenses of nationhood: An optical model of identity. Nations and Nationalism,

14(3), 449–477. https://doi.org/10.1111/j.1469-8129.2008.00357.x

Krejčí, J. (1993). O češství a evropanství: O českém národním charakteru. Ostrava: Amosium Servis.

Leontiyevá, Y., & Novotný, L. (2010). Je česká společnost tolerantní? Postoje vůči národnostním

menšinám a cizincům. In H. Maříková (Eds.), Jaká je naše společnost? (s. 216–231). Praha: SLON.

Leontiyevá, Y., & Vávra, M. (Eds.). (2009). Postoje k imigrantům. Praha: Sociologický ústav AV ČR.

LISS Panel – Listening to people (2017, srpen 17). CentERdata. Dostupné z: https://www.lissdata.nl

Máca, R., & Dostál, J. (2017, srpen 17). Analýza kampaně We Are Here at Home.com. Evropské hodnoty.

Dostupné z: http://www.evropskehodnoty.cz/wp-content/uploads/2017/02/Anal%C3%BDza-

obsahu-kampan%C4%9B3.pdf

Maddens, B., Billiet, J., & Beerten, R. (2010). National identity and the attitude towards foreigners in

multi-national states: The case of Belgium. Journal of Ethnic and Migration Studies, 26, 45 – 60.

MVČR. (2017, červen 19). Žádosti o mezinárodní ochranu v roce 2017. TOP 10 státních příslušníků

žádostí

žadatelů

o

mezinárodní

ochranu

v květnu

2017.

Dostupné

z:

http://www.mvcr.cz/clanek/statisticke-zpravy-o-mezinarodni-ochrane-za-jednotlive-mesice-v-

roce-2017.aspx

Nakonečný, M. (2009). Sociální psychologie. Praha: Academia.

Němec, A. (2016). Češi jsou vůči uprchlíkům stále skeptičtější. Většina je odmítá přijmout. Idnes.

Dostupné z: http://zpravy.idnes.cz/cvvm-postoj-ceske-verejnosti-k-prijimani-uprchliku-fh7-

/domaci.aspx?c=A160122_103452_domaci_ane

Petrusek, M. (Ed.). (1996). Velký sociologický slovník. Praha: Karolinum.

Preissová Krejčí, A. (2014). Multikulturalismus – Ztracené paradigma? Olomouc: Univerzita Palackého

v Olomouci.

Preissová Krejčí, A., Máčalová, J., Cichá, M., & Moravcová, B. (2016). Migrace, integrace a česká škola.

Paidagogos, 1(1), 70–89. Dostupné z: http://paidagogos.net/issues/2016/1/article.php?id=5

Preissová, A., & Švachová, I. (Eds.). (2013). Protipředsudkové vzdělávání v kontextu multikulturalismu.

Olomouc: Univerzita Palackého v Olomouci.

Preissová, A., Cichá, M., & Gulová, L. (2012). Jinakost, předsudky, multikulturalismus: Možnosti a limity

multikulturní výchovy. Olomouc: Univerzita Palackého v Olomouci.

Reiterová, E. (2003). Základy statistiky pro studenty psychologie. Olomouc: Univerzita Palackého.

Řehák, M. (1983). Psychologické faktory didaktiky dospělých. Praha: Ústav pro kulturně výchovnou

činnost.

Sobková, P., Öbrink Hobzová, M., & Trochtová, L. (2016). Odrazy emocí v postojích k imigrantům.

Olomouc: Univerzita Palackého v Olomouci.

Šmíd, M. (2007). Co změnil internet? In J. Jirák & R. Wolák, Mediální gramotnost: Nový rozměr

vzdělávání (s. 118–122). Praha: Radioservis.

41

Öbrink Hobzová, Trochtová, & Sobková / Národní identita v multikulturním prostředí

Tisková zpráva – Postoj české veřejnosti k přijímání uprchlíků - duben 2017. (2017, srpen 20). Centrum

pro

výzkum

veřejného

mínění.

Dostupné

z:

https://cvvm.soc.cas.cz/media/com_form2content/documents/c2/a4364/f9/pm170622.pdf

Trusinová, R. (2015). Hierarchie sociálních identit – Které sociální identity jsou pro Čechy důležité? In

K. Vlachová (Ed.), Národní identity a identifikace: Česká republika - Visegrádská čtyřka - Evropská

unie (s. 13 – 32). Praha: Sociologické nakladatelství (SLON) v koedici se Sociologickým ústavem AV

ČR, v.v.i .

Vlachová, K. (2013). Česká národní identita, její vývoj a sociální zázemí. In J. Šubrt & J. Vinopal (Eds.),

Historické vědomí obyvatel České republiky perspektivou sociologického výzkumu (s. 173–180).

Praha: Karolinum.

Vlachová, K., & Řeháková, B. (2004). Národ, národní identita a národní hrdost v Evropě. Sociologický

časopis, 40(4), 489–508.

Výrost, J., & Slaměník, I. (2008). Sociální psychologie. Praha: Grada.

Watson, D., Clark, L. A., & Tellegen, A. (1988). Development and validation of brief measures of positive

and negative affect: The PANAS Scales. Journal of Personality and Social Psychlogy, 54(6), 1063–

1070.

Table of Contents

(Petrusek et al., 1996, s. 668).

(Vlachová & Řeháková, 2004).

(Carey, 2002).