Sociální pedagogika | Social Education 95

ročník 5, číslo 1, s. 95–97, Duben 2017

ISSN 1805-8825

Recenze

Čeněk, J., Smolík, J., & Vykoukalová, J. (2016). Interkulturní psychologie.

Vybrané kapitoly. Praha: Grada Publishing.

Monografie autorů Čeňka, Smolíka a Vykoukalové se zabývá tématem

či tématikou interkulturní psychologie, jejíž aktuálnost ve vztahu

k současným globálním a celospolečenským jevům je poměrně vysoká.

V době migračních vln je nutné studium a disputace nad rozmanitostí

lidských kultur, jejich prolínáním, ovlivňováním, ale také nad

případnými

negativními

důsledky.

Nutno

předznamenat,

že interkulturní psychologie, resp. předmět jejího studia, je kruciálním

pro diplomacii a mezinárodní vztahy, kde nepochopení, ale i pochopení

druhého může vést k závažným globálním či regionálním důsledkům.

Kniha osvětluje některé základní pojmy z psychologie, interkulturní

psychologie, sociologie, politologie, etnologie, sociální antropologie

a částečně také religionistiky. Vychází z ryze interdisciplinárního

přístupu k problematice kultur, jejich vzájemných vztahů a zejména

mechanismů a procesů v psychice jednotlivce ve vnímání sebe sama

a druhých. Kniha obsahuje rovněž Segallovy hypotézy o vztahu

prostředí a vnímání, kontroverzní rozdíly IQ mezi rasami a politicko-sociální konstrukty současnosti,

jako je politická korektnost a její důsledky či postmoderní pojmy jako xenofobie, islamofobie apod.

Ve vztahu k sociální pedagogice, jako primárně interdisciplinárního oboru, který má svoji oporu

v současných potřebách a proměnách společnosti, je důležité se zaměřit na problematiku edukace

ve vztahu k jiným kulturám, jejich akulturačnímu procesu (zejména integraci a inkluzi) a případné

diskrepance v rozdílnostech psychických procesů zástupců jednotlivých kultur.

Publikace se skládá z mnoha přehledných kapitol a podkapitol, kde autoři srozumitelně a čtivě

za pomoci schémat, tabulek a obrázků podávají čtenáři knihy ucelený přehled o základních přístupech,

směrech a teoriích úzce propojených s předmětem interkulturní psychologie. Autoři vycházeli

z hodnotově i oborově rozmanitých textů při zachování deskriptivního přístupu s dialektickým

přesahem a jasně vymezené metodologie. Využití filozofické literatury a hesel s hypotetickými teoriemi

a přístupy (např. hesla některých kapitol) tuto knihu obohacují o vize některých renomovaných,

ale i kontroverzních autorů ilustrujících různá myšlenková schémata týkající se auto

a heterostereotypů. Pro sociální pedagogiku, resp. pro studenty tohoto oboru a pro sociální pedagogy,

jež pracují s etnickými menšinami, je vhodný zejména základní slovník pojmů, interkulturní specifika,

projevy emocí a neologismy mající základ v konfliktech kultur. Možno říci, že kniha má osvětový

charakter a je určena širokému spektru odborníků, kteří se dostávají do styku s problematikou střetu

„jinakostí“ kulturních skupin a vůbec všech, kteří mají zájem na dalším studiu mezilidských vztahů

v kulturně a etnicky diverzifikovaném světě.

V monografii je rovněž věnován skromný prostor tzv. kulturní konvergenci a divergenci, tj. sbližování

a oddalování jednotlivých kultur (jejich hodnot, představ, obyčejů apod.). V souvislosti s dneškem –

míníme tím dobu, kdy se obligatorně zabýváme problematikou migrace z jiných kulturních okruhů

v rámci Evropy – je nutné připomenout definování kultury, střetu a konfliktu kultur a míře jejich

rozdílností. Některými politickými aktivisty je připomínána např. domnělá a zároveň sporná analogie

emigrace českých občanů do západních států v období reálně socialistického režimu k emigraci lidí

z alogenních a kulturně zcela odlišných okruhů. Potřeba diskuze ohledně srovnávání těchto dvou zcela

odlišných socio-kulturně-geografických jevů je podmínkou pro harmonizaci relativně nesmiřitelných

táborů odpůrců imigrace a jejich zastánců. Z pohledu interkulturní psychologie, ale i sociální

96

Ševčík / Čeněk, J., Smolík, J., & Vykoukalová, J. (2016). Interkulturní psychologie…

pedagogiky je blízkost jednotlivých evropských kultur mnohem těsnější, a to z mnoha snadno

prokazatelných důvodů. Autoři proto správně poznamenávají, že např. masové sdělovací prostředky

vytváří nepřesný obraz „toho druhého,“ což činí v praktickém střetu kultur prostor pro animozity.

S tím přímo souvisí podkapitola o multikulturalismu, kde autoři krátce, avšak přehledně popisují formy

multikulturalismu, vize, kritiky a selhání z pohledu politických či jinak veřejně činných aktérů.

Za přínosné lze považovat zmínku o Slavoji Žižekovi, který je z kulturně relativistických pozic

přesvědčen o správnosti multikulturalismu, ale zároveň o nedostatcích v jeho apologetice,

jejichž následky můžeme např. pozorovat u eskalace rasistických lidových hnutí či stran.

Multikulturalismus a jeho směřování, které je přímo spojeno s nejvyšší politikou, je úhelným kamenem

pro další vývoj sociální pedagogiky a zejména té její části, která operuje se sociální patologií

a jejími kategoriemi.

V kapitole o interkulturních rozdílech ve vnímání jsou vysvětleny základní procesy čití a vnímání

s přihlédnutím k prostředí jako determinantu těchto procesů, tzn., že vždy je nutné přihlížet k faktu,

že lidé z jiných civilizačních okruhů mohou interpretovat různé oblasti sociální interakce odlišně.

To může mít různé následky v podobě vzájemného nepochopení a vyústění v konflikt. Za zajímavé nebo

přinejmenším zamyšleníhodné lze uvést Segallovy hypotézy o odlišnosti ve vnímání prostoru,

např. úhlů. Zůstává však otázkou, ve které oblasti lze tyto hypotézy prakticky uplatnit? Lze si představit,

že mohou být užitečné např. pro nadnárodní výrobní společnosti s globálním významem, v nichž je

dominantní tzv. technické myšlení.

Autoři v části publikace s názvem „Interkulturní specifika v myšlení a inteligenci“ poněkud nekriticky

pracují s užitím výrazů patřících do jiného slohového útvaru (např. na str. 155 – „Český školský systém

je posedlý testováním“) nebo se uchylují k nevědeckým definitivám (str. 155 – „Příslušníci romské

menšiny jsou soustavně diskriminováni vzhledem k přístupu ke vzdělání, a to i na základě jejich výkonů

v testech inteligence“). Na druhou stranu je nutné uznat, že tyto nedostatky jsou vyváženy

např. uvedením teorií inteligence a Lynnova výzkumu IQ ve světě se zdůrazněním nedostatků tohoto

typu testování.

V současnosti, ale i v minulosti byly velice oblíbené anekdoty o rozdílnostech v afektivitě, zejména

v jejich projevech u jiných kultur a etnik. Toto populární téma je autory uchopeno zcela seriózně.

Autoři uvádí dvě základní hypotézy: emoce jsou univerzální, nebo jsou kulturně podmíněné.

Vliv prostředí na vývoj emocí a jejich projevy je patrný. Za zajímavou nejen z pohledu emocí, ale vůbec

celkové schopnosti vnímat realitu můžeme považovat autory uvedenou Sapir-Whorfovu hypotézu,

která tvrdí, že jazyk je jakýmsi programem pro utváření myšlenek a emocí, resp. že od jazyka se odvíjí

vše ostatní – zejména myšlení, a tedy i celá komunikace, v našem případě její interkulturní část.

Jazyk může mít dle této hypotézy za následek i zcela jiné vnímání času, čímž může vést ke zcela

odlišným životním strategiím, např. v uspokojování potřeb.

Pro interkulturní komunikaci, která je předmětem studia sociální pedagogiky a pracovním

instrumentem některých sociálních pracovníků a pedagogů zabývajících se edukací, integrací a inkluzí

lidí z jiných kulturních okruhů, může být užitečná rovněž osmá kapitola pojednávající o identitách

a konfliktech z pohledu interkulturní psychologie. Autoři v této kapitole jinak dále běžným způsobem

definují a třídí pojmy jako předsudky, stereotypy, xenofobie, rasismus, antisemitismus, afirmativní akci,

politickou korektnost atd.

Za nadbytečné vzhledem k ambicím autorů, aby monografie odpovídala na otázky dneška, považuji

uvedení podkapitol o eugenice a antisemitismu. Tyto termíny se hodí spíše do historie či do výzkumu

dnes zcela marginálních sociálně patologických jevů. Na druhou stranu v podkapitole o xenofobii

absentuje uvedení jejích etiketizačních důsledků. Medializace, přesněji mediální deformace vede

k ostrakizaci, marginalizaci a někdy i kriminalizaci jedinců, kteří se zdánlivě mohou projevovat jako

xenofobové. Kritika interkulturního optimismu nebo multikulturalismu často vede k takovémuto

dehonestujícímu jednání. Totéž se týká rasismu a islamofobie. Jedná se o spřízněné pojmy, které mají

označovat negativně deviantní chování, rovněž se však ve veřejném prostoru stávají nástrojem

97

Ševčík / Čeněk, J., Smolík, J., & Vykoukalová, J. (2016). Interkulturní psychologie…

pro diskvalifikaci oponenta. Vzhledem k tomu, že je v knize islamofobie definována jako marginální jev,

je nutné podotknout, že její nárůst během r. 2016 byl exponenciální. Pro iracionální strach z islámu

a Muslimů se jako žádoucí jeví i termín převzatý z němčiny – islamoalarmismus. Lépe vystihuje

dobovou i prostorovou podmíněnost a dynamiku tohoto jevu.

Součástí knihy jsou i hesla v úvodech jednotlivých kapitol. Autoři citují i britského filozofa

Rogera Scrutona. Ke škodě publikace však chybí Scrutonem definovaný pojem oikofobie, který velice

úzce souvisí xenocentrismem letmo zmíněným na straně 205. Pro lepší konceptualizaci nekritického

kosmopolitismu a odporu ke všemu důvěrně známému a místnímu, se jeví právě Scruton jako vhodný

autor k dalšímu rozpracování.

Za přínosné lze považovat představení soudobých a více latentních forem rasismu a diskriminace

na základě barvy pleti, politické korektnosti jako nápravnému a autocenzurnímu instrumentu,

který je dle některých hypotéz postmoderní ideologií, ač to tvůrci této doktríny popírají.

Monografie Interkulturní psychologie je knihou, která vychází z mnoha vědeckých oborů, jak její autoři

deklarují. Jistě by si zasloužila větší rozsah a rozpracování některých kapitol a témat. Svět počátku

21. století je místem ve znamení velkých změn na globální úrovni. Co platilo včera, nemusí platit dnes.

Geopolitické, etnografické a kulturní změny jsou pro tuto dobu signifikantní. Přispění k pochopení

druhých je záslužný čin. Harmonizace vztahů mezi kulturami a snaha o porozumění a kulturní harmonii

je velkou výzvou pro naši dobu. Proto si dovoluji chápat tuto knihu jako pomocníka při tvorbě

racionálního a tolerantního prostředí.

Michal Ševčík

Helianthus – Institut pro kulturu a vzdělávání, z. s., Brno